ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
РІШЕННЯ 
27 серпня 2026 року | Справа № 280/5510/26 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сіпаки А.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), до Військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання протиправними та скасування наказів,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі – позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – відповідач 1), до Військової частини НОМЕР_3 (далі – відповідач 2), в якій позивач просить суд:
визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_3 від 04.05.2026 №80 “Про притягнення до матеріальної відповідальності”;
визнати протиправним та скасувати п.2 та п. 14.2 наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (з основної діяльності) від 12.01.2026 №12 “Про результати службового розслідування” в частині, що стосується встановлення правопорушення ОСОБА_1 та направлення відповідних матеріалів службового розслідування до нового місця служби військовослужбовця ОСОБА_1 для вирішення питання про притягнення до матеріальної відповідальності.
В обґрунтування адміністративного позову позивач зазначив, що оскаржувані наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (з основної діяльності) від 12.01.2026 №12 «Про результати службового розслідування» в частині, що стосується визнання позивача у вчиненні правопорушення та притягнення його до матеріальної відповідальності та наказ командира військової частини НОМЕР_3 від 04.05.2026 №80 «Про притягнення до матеріальної відповідальності» є необґрунтованими та такими, що винесені із суттєвим порушенням законодавства, відтак підлягають скасуванню. Зокрема, позивач звертає увагу, що вказані накази були винесені за результатами проведеного службового розслідування, яке було проведено із суттєвими порушеннями, що призвело до протиправних висновків. Окрім того, при покладанні на позивача матеріальної відповідальності відповідачі не врахували, що в матеріалах службового розслідування міститься наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (з адміністративно-господарської діяльності) від 20.06.2022 №67, який підготовлено на підставі довідки військової частини НОМЕР_5 від 15.06.2022 №335/кп (вх. №1/481 від 20.06.2022) про прийняття безпосередньої участі у бойових діях, забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії. Також в матеріалах службового розслідування наявна довідка військової частини НОМЕР_5 від 15.06.2022 №335/кп (вх. №1/481 від 20.06.2022) про прийняття безпосередньої участі у бойових діях, забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії. Вказана довідка містить посилання на бойове розпорядження командира ТГР « ІНФОРМАЦІЯ_3 » №73/дск від 17.04.2022, рапорт старшого зведеного підрозділу від 04.06.2022. Таким чином, підготовка проекту наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (з адміністративно-господарської діяльності) від 20.06.2022 №67 здійснювалося із дотриманням керівних документів щодо підтвердження інформації про кількість днів безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони вищевказаних військовослужбовці, зокрема і в період з 06.05.2022 по 07.05.2022. Також звертає увагу, що виплати додаткової винагороди здійснювалися на підставі саме наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 , а не наказу ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки останній не є військовою частиною у розумінні органу, що приймає рішення щодо такої виплати. При формуванні наказу ІНФОРМАЦІЯ_5 здійснювалася повторна перевірка документів щодо наявності підстав для виплати додаткової винагороди збільшеної до 100000 грн. При цьому порушення обліку прибулого та вибулого особового складу жодним чином не впливає на формування наказу щодо виплати додаткової винагороди, оскільки не підтверджує безпосередньої участі у бойових діях. З урахуванням викладених у позові норм права просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Окрім того позивач вказує, що йому не було доведено оскаржувані накази про притягнення його до дисциплінарної та матеріальної відповідальності. Лише листом від 29.05.2026 на адвокатський запит було надано наказ ІНФОРМАЦІЯ_4 «Про результати службового розслідування», при цьому наказ командира військової частини НОМЕР_3 від 04.05.2026 №80 «Про притягнення до матеріальної відповідальності» не наданий взагалі. Відтак місячний строк звернення до суду з вимогами про скасування наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (з основної діяльності) від 12.01.2026 №12 «Про результати службового розслідування» слід рахувати з 29.05.2026. У зв`язку з чим просить визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду та просить поновити даний строк.
Ухвалою від 09 червня 2026 року суд визнав поважними причини пропуску строку звернення до суду за адміністративним позовом по справі №280/5510/26 та поновив позивачеві строк звернення до адміністративного суду; відкрив провадження у справі та призначив до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Окрім того витребував у Військової частини НОМЕР_3 належним чином засвідчений наказ командира військової частини НОМЕР_3 від 04.05.2026 №80 «Про притягнення до матеріальної відповідальності» з доказами доведення його до ОСОБА_1 та всі матеріали, які стосуються спірних правовідносин. 
19.08.2026 через підсистему «Електронний суд» представником відповідача-1, ІНФОРМАЦІЯ_1 , подано відзив, відповідно до якого позовні вимоги не визнає та просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. В обґрунтування зазначає, що у 2025 році Управлінням Східного офісу Державної аудиторської служби України в Запорізькій області проведено перевірку ІНФОРМАЦІЯ_4 та районні ТЦК та СП, що входять до його складу, та виявило факт зайвого нарахування та виплати вищевказаної винагороди за період 2022 – 2023 роки військовослужбовцям через невідповідність даних, зазначених у довідках про безпосередню участь у бойових діях, відповідним даним, зазначених у наказах по стройовій частині у ІНФОРМАЦІЯ_6 . Сума збитків - 329 678,22 грн., яка згідно наказу, що оскаржується, належить до стягнення з позивача, є сумою зайво нарахованих коштів щодо окремих військовослужбовців. На прикладі військовослужбовця ОСОБА_2 відповідач-1 зазначає, що у розпорядженні позивача була довідка начальника штабу – першого заступника командира військової частини НОМЕР_5 від 15.06.2022 № 335/КП про військовослужбовців, що приймали безпосередню участь у бойових діях (забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії), згідно якої солдат ОСОБА_3 безпосередньо приймав участь у бойових діях з 01.05.2022 по 07.05.2022 та з 10.05.2022 по 31.05.2022, та подібна довідка командира військової частини НОМЕР_5 від 20.07.2022 №434/КП згідно якої солдат ОСОБА_3 безпосередньо приймав участь у бойових діях з 01.06.2022 по 13.06.2022. На підставі вказаних довідок Позивачем був погоджений проект наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 (з адміністративно-господарської діяльності) від 28.07.2022 № 75 “Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям ІНФОРМАЦІЯ_7 ” згідно якого визначено виплатити грошові кошти особовому складу ІНФОРМАЦІЯ_7 , зокрема солдату ОСОБА_4 у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у відповідних діях та заходах в розмірі 100000 грн. 00 коп., з розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах за вищезазначені у вказаних довідках періоди. Таким чином, відносно солдата ОСОБА_3 Позивачем були погоджені проекти наказів, відомості у яких про місце перебування солдата ОСОБА_3 суперечать одна однієї. В вищевказаних наказах по стройовій частині зазначено, що солдат ОСОБА_3 06.05.2022 року, 07.05.2022 року, 10.05.2022 року та 13.06.2022 року перебував в розташуванні ІНФОРМАЦІЯ_2 , а в наказах про виплату винагороди за участь у бойових діях у всі ці зазначені дати солдат ОСОБА_3 виконував бойові завдання. Отже, службовим розслідуванням встановлено, що за чотири доби солдату ОСОБА_3 нараховані зайві суми відповідної грошової винагороди. З огляду на обґрунтування, зазначене у відзиві, просить у задоволенні позову відмовити.
23.06.2026 через підсистему «Електронний суд» представником відповідача-2, військової частини НОМЕР_3 , подано відзив на позовну заяву, відповідно до якої зазначає, що за результатами фактів, що встановлені службовим розслідуванням є цілком правомірним видання наказу командира військової частини НОМЕР_3 від 04.05.2026 №80 «Про притягнення до матеріальної відповідальності», згідно якого офіцера відділу цивільно-військового співробітництва управління цивільно-військового співробітництва військової частини НОМЕР_3 майора ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності, передбаченої пунктом «б» статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, а саме «догана», матеріальної відповідальності - здійснювати стягнення із грошового забезпечення офіцера відділу цивільно-військового співробітництва управління цивільно військового співробітництва військової частини НОМЕР_3 майора ОСОБА_1 в сумі 329678,22 грн., яка підлягає відшкодуванню відповідно до службового розслідування від 27.12.2025 №10822, та позбавлення щомісячної премії за травень 2026 року. З урахуванням обґрунтування, наведеного у відзиві, просить у задоволенні позову відмовити.
29.06.2026 представником позивача через підсистему «Електронний суд» подано відповідь на відзив відповідачів, відповідно до якої зазначено, що відповідачем-1 навмисно змінюється фактична обставина щодо дій позивача, що передувала виданню наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (по стройовій частині) від 06.05.2022 №86, а саме зазначається той факт що позивач особисто бачив військовослужбовців у військовій частині. Твердження відповідача-1 про те, що позивач «особисто бачив» військовослужбовців у ТЦК, є виключно суб`єктивним припущенням представника та не ґрунтується на матеріалах службового розслідування, не підтверджено жодними письмовими поясненнями, взятими під час службового розслідування, або іншими належними та допустимими доказами. При цьому поясненнями ОСОБА_5 підтверджено, що військовослужбовці (за переліком) були включені ним до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (по стройовій частині) №86 від 05.05.2022 помилково, оскільки останні прибули до ІНФОРМАЦІЯ_2 в дійсності 07.05.2022. Таким чином, у даному випадку йдеться мова лише про порушення порядку ведення обліку особового складу. Проте таке порушення жодним чином не впливає на безпосередню участь перебування військовослужбовців у бойових діях, забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки та оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії. Таким чином, під час службового розслідування було чітко встановлено та підтверджено належними доказами, що військовослужбовці дійсно в період з 05.05.2022 по 07.05.2022 брали безпосередню участь у бойових діях, забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії. Будь-яких даних, що вказані документи були скасовані або визнанні нечииними під час службового розслідування не було встановлено. Окремо представник позивача наголошує не тому, що виплату додаткової винагороди було здійснено на підставі наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 24.06.2022 №390 «Про проведення доплати додаткової винагороди військовослужбовцям ІНФОРМАЦІЯ_1 та районних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки», про що зазначено на стор. 23 Акту службового розслідування. З огляду на додаткові пояснення, що наведені у відповіді на відзив, просить повні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Відповідно до частин 5, 8 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
Згідно наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (по стройовій частині) від 13.07.2021 №1 капітана ОСОБА_1 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_3 (по особовому складу) від 13.07.2021 №175 на посаду начальника відділення офіцерів запасу і кадрів ІНФОРМАЦІЯ_8 , з 13.07.2021 зараховано до списків особового складу .
Згідно наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (по стройовій частині) від 02.07.2024 №196 майора ОСОБА_1 , начальника відділення офіцерів запасу і кадрів ІНФОРМАЦІЯ_8 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_3 (по особовому складу) від 17.06.2024 №310, з 02.07.2024 виключено зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Таким чином, у період з 13.07.2021 по 02.07.2024 ОСОБА_1 проходив військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_9 на посаді начальника відділення офіцерів запасу і кадрів, що підтверджується відповідними наказами, що додані до позову та не заперечується сторонами.
В період з 29.07.2025 по 20.10.2025 комісією Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області проведено планову ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності ІНФОРМАЦІЯ_4 за період з 01.01.2023 по 30.06.2025 (а в частині питання правильності нарахування та виплат грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу – за період з 01.01.2022 по 30.06.2025), за результатами якої складено Акт ревізії від 24.10.2025 №040808-20/14. В ході перевірки виявлено зайве нарахування та виплати винагороди за період 2022-2023 роки військовослужбовцям через невідповідність довідок про безпосередню участь у бойових діях та наказів по стройовій частині у ІНФОРМАЦІЯ_6 на загальну суму 1816855,72 грн.
На підставі ст. 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, статті 8 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608, з метою уточнення причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення, причин завдання шкоди, її розміру, встановлення посадових осіб, чиї дії або бездіяльність сприяли вчиненню правопорушення, а також ступеню їх вини, наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 28.10.2025 №768 призначено службове розслідування по факту зайвого нарахування та виплати винагороди через невідповідність довідок про безпосередню участь у бойових діях у 2022 та 2023 роках у територіальних ІНФОРМАЦІЯ_6 . Строк проведення розслідування визначено до 27.11.2025.
Згідно наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 27.11.2025 №868 продовжено строк проведення службового розслідування, призначеного наказом (з адміністративного-господарської діяльності) від 28.10.2025 №768 до 28.12.2025.
За результатами службового розслідування складено Акт службового розслідування від 27.12.2025, що зареєстрований за №10822.
Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (з основної діяльності) від 12.01.2026 №12 «Про результати службового розслідування» за результатами службового розслідування наказано вважати встановленим факт зайвого нарахування та виплати додаткової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», наступним військовослужбовцям територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Запорізької області: зокрема, військовослужбовцям ІНФОРМАЦІЯ_10 (за переліком згідно наказу) за період з 06.05.2022 по 07.05.2022 з розрахунку 2258 грн. 07 коп. за одну добу за травень місяць 2022 року на загальну суму 329678,22 грн. В порядку, визначеному частиною 2 статті 11 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» направити відповідні матеріали службового розслідування до нового місця служби чи перебування в розпорядженні, військовослужбовців ОСОБА_6 , ОСОБА_1 для вирішення питання про притягнення до матеріальної відповідальності
Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_3 від 04.05.2026 №80 «Про притягнення до матеріальної відповідальності» офіцера відділу цивільно-військового співробітництва управління цивільно-військового співробітництва військової частини НОМЕР_3 майора ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності, передбаченої пунктом «б» статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, а саме «догана». Окрім того, відповідно до вказаного наказу встановлено здійснювати стягнення із грошового забезпечення офіцера відділу цивільно-військового співробітництва управління цивільно-військового співробітництва військової частини НОМЕР_3 майора ОСОБА_1 в сумі 329678,22 грн., яка підлягає відшкодуванню відповідно до службового розслідування від 27.12.2025 №10822. Окрім того позбавлено щомісячної премії за травень 2026 року.
Вважаючи наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (з основної діяльності) від 12.01.2026 №12 «Про результати службового розслідування» в частині, що стосується визнання позивача у вчиненні правопорушення та притягнення його до матеріальної відповідальності та наказ командира військової частини НОМЕР_3 від 04.05.2026 №80 «Про притягнення до матеріальної відповідальності» необґрунтованими та протиправними позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд застосовує такі правові положення.
Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Суд для вирішення цього спору застосовує до спірних правовідносин такі норми права: відносини між державою в особі компетентних органів (посадових осіб, службових осіб) та громадянами, які складаються з приводу проходження військової служби унормовані, зокрема, приписами Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України (затверджений Законом України від 24.03.1999р. №548-XIV; далі за текстом Статут внутрішньої служби), Дисциплінарним статутом Збройних Сил України (затверджений Законом України від 24.03.1999р. №551-XIV; далі за текстом Дисциплінарний статут), Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 року № 160-IX, Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, який затверджено наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 року № 608 та іншими.
Так, відповідно до ст. 9 Статуту внутрішньої служби військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актам. Статтею 16 Статуту внутрішньої служби передбачено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Приписами статті 58 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачено, що командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості.
Командир (начальник) відповідно до посади, яку він займає, повинен діяти самостійно і вимагати від підлеглих виконання вимог Конституції України, законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів.
Статтею 26 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначається Законом України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» (далі - Закон №160-ІХ).
Згідно з пунктом 4 статті 1 Закону № 160-ІХ матеріальна відповідальність це вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.
Частиною першою статті 3 Закону № 160-ІХ передбачено, що підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.
Частиною 2 статті 3 Закону № 160-ІХ визначено, що умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 
1) наявність шкоди; 
2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 
3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 
4) вина особи в завданні шкоди.
Відповідно до частини 1 статті 6 Закону № 160-ІХ особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі: 1) виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій; 2) виявлення факту приписки в нарядах чи інших документах фактично не виконаних робіт, викривлення звітних даних або обману держави в інший спосіб; 3) завдання шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин; 4) вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення; 5) якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей.
Системний аналіз зазначених норм дає підстави для таких висновків:
- по-перше, до матеріальної відповідальності може бути притягнуто військовослужбовця у разі встановлення в ході службового розслідування завдання ним прямої дійсної шкоди державі, внаслідок протиправної поведінки у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням ним обов`язків військової служби або службових обов`язків та встановленням причинного зв`язку між протиправною поведінкою такої особи і завданою шкодою із обов`язковим встановленням вини особи в завданні такої шкоди;
- по-друге, під час проведення службового розслідування комісією має бути перевірено та встановлено наявність/відсутність обставин, що виключають матеріальну відповідальність; у свою чергу висновок за результатами службового розслідування повинен містити повне та об`єктивне дослідження обставин спричинення шкоди, встановлення наявності (або відсутності) у діянні складу порушення, вирішення питання щодо наявності (або відсутності) підстав для притягнення його до відповідальності, обґрунтувавши при цьому своє рішення у відповідному наказі;
- по-третє, Закон №160-IX розмежовує підстави для застосування до особи обмеженої матеріальної відповідальності та повної або підвищеної матеріальної відповідальності.
Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що для притягнення військовослужбовця до матеріальної відповідальності обов`язковою умовою є підтвердження матеріалами службового розслідування факту умисного чи з необережності скоєння ним дій чи бездіяльності.
Так, відповідно до частини 1, 2 статті 8 Закону № 160-IX посадові (службові) особи зобов`язані письмово доповісти командиру (начальнику) про всі факти завдання шкоди протягом доби з моменту виявлення таких фактів. У разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб. Щодо шкоди, завданої командиром (начальником), розслідування призначається письмовим наказом старшого за службовим становищем командира (начальника).
Розслідування повинно бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення. В окремих випадках зазначений строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив розслідування, але не більше ніж на один місяць (частина 3 статті 8 Закону № 160-ІХ).
Частини 6, 7, 8 ст. 8 Закону № 160-ІХ визначає, що за результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.
Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню. Наказ доводиться до винної особи під підпис.
У разі якщо шкоду завдано кількома особами, у наказі командира (начальника) визначаються суми, що підлягають стягненню окремо з кожної особи, з урахуванням ступеня вини і конкретних обставин завдання ними шкоди.
Стаття 11 Закону № 160-ІХ визначає умови відшкодування шкоди в разі переведення особи до іншого місця служби чи перебування в розпорядженні відповідного командира (начальника). Так, згідно із часинами 2, 3 статті 11 цього закону якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її переведення до іншого місця служби чи зарахування в розпорядження, командир (начальник) надсилає у п`ятиденний строк із дня закінчення розслідування, аудиту (перевірки), інвентаризації чи надходження рішення суду відповідні матеріали до нового місця служби чи місця перебування в розпорядженні особи для вирішення питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. Командир (начальник) за новим місцем служби чи місцем перебування в розпорядженні особи видає у п`ятнадцятиденний строк із дня надходження матеріалів щодо завданої шкоди наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності. У такому разі відшкодування шкоди здійснюється в порядку, визначеному статтею 10 цього Закону.
Відповідно до статті 14 Закону № 160-ІХ наказ командира (начальника) про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності може бути оскаржено старшому за службовим становищем командиру (начальнику) та/або до суду в порядку, передбаченому законодавством. У разі скасування наказу про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності стягнені з особи кошти та/або добровільно передане нею рівноцінне майно чи внесені кошти повертаються цій особі, про що видається відповідний наказ.
Процедура проведення службового розслідування відносно військовослужбовців передбачена ст.ст. 47, 84 - 88 Дисциплінарного статуту і деталізована нормами Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України (затверджений наказом Міністра оборони України від 21.11.2017р. №608 (далі за текстом Порядок № 608).
Службове розслідування за фактами завданої шкоди державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, проводиться з дотриманням вимог даного Порядку та положень Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" (п. 7 Порядку № 608).
Відповідно до п. 1 розділу ІІ Порядку № 608 службове розслідування може призначатися у разі невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду.
Розділом ІІІ Порядку № 608 визначено порядок проведення службового розслідування. Рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення (п.1 розділу ІІІ Порядку № 608).
Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування). Днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування. (п.3 розділу ІІІ Порядку № 608).
До участі у проведенні службового розслідування заборонено залучати осіб, які є підлеглими військовослужбовця, стосовно якого проводиться службове розслідування, осіб, які брали участь у правопорушенні або особисто зацікавлені у результатах розслідування.
Службове розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). В окремих випадках цей строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більше ніж на один місяць. Загальний строк службового розслідування не може перевищувати двох місяців (пункт 13 розділу ІІІ Порядку № 608). До строку службового розслідування не зараховується час перебування військовослужбовця, стосовно якого проводиться розслідування, у відпустці, на лікуванні або час відсутності з інших документально підтверджених поважних причин. Перенесення строків проведення службового розслідування здійснюється за відповідним наказом посадової особи, яка призначила службове розслідування (пункт 14 розділу ІІІ Порядку № 608).
За результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини (п. 1 розділу V Порядку № 608). Акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. У разі виявлення суперечностей та незгоди з результатами службового розслідування кожен учасник службового розслідування має право висловити свою окрему думку, яка викладається на окремому аркуші (від руки або у друкованому вигляді) та долучається до акта службового розслідування (п. 5 розділу V Порядку № 608).
Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування (п. 6 розділу V Порядку № 608).
За результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу (п. 1 розділу VІ Порядку № 608).
З аналізу норм Дисциплінарного статуту вбачається, що вирішальним при накладенні дисциплінарної відповідальності за скоєний військовослужбовцем проступок є характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, ступінь вини, попередня поведінка порушника, а однією із обставин, які потрібно довести, є вина особи в невиконанні або неналежному виконанні покладених на нього обов`язків. Ці обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини військовослужбовця, з`ясовуються відповідним командиром самостійно або під час службового розслідування, і повинні бути відображені у відповідному наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності або висновку службового розслідування. (Постанова ВС України від 30.04.2024 у справі № 420/17256/22).
Також, суд звертає увагу, що Верховний Суд у постанові від 30 квітня 2024 року у справі № 420/17256/22 відзначив, що вирішальним під час накладення дисциплінарної відповідальності за скоєний військовослужбовцем проступок є характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, ступінь вини, попередня поведінка порушника, а однією із обставин, які потрібно довести, є вина особи в невиконанні або неналежному виконанні покладених на нього обов`язків.
Крім того, суб`єкт владних повноважень, своєю чергою, повинен довести суду правомірність свого рішення належними, допустимими та достатніми доказами, зокрема, матеріалами службового розслідування тощо.
Вказана правова позиція узгоджується з постановою Верховного Суду від 15 квітня 2020 року по справі №822/1120/17.
Надаючи оцінку аргументам сторін суд при прийнятті рішення керується такими мотивами:
Як слідує з пункту 3 Акту службового розслідування (стор. 3 -19 Акту) 
Згідно з Актом ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 за період з 01.01.2022 по 30.06.2025 (а в частині питання правильності нарахування та виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу за період з 01.01.2022 по 30.06.2025) Управління Східного офісу Державної аудитрської служби в Запорізькій області від 24.10.2025 №040808-20/14, під час проведення ревізії правильності нарахування і виплати додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» встановлені випадки зайвого нарахування та виплати винагороди військовослужбовцям (за переліком) через невідповідність даних, зазначених у довідці про безпосередню участь у бойових діях, відповідним даним, зазначеним у наказах по стройовій частині начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Стор. 19-23 Акту значиться, «Так, положеннями наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 (з адміністративно-господарської діяльності) від 20.06.2022 №67 «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям ІНФОРМАЦІЯ_7 » визначено, що виплати особовому складу ІНФОРМАЦІЯ_2 , які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресію російської федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованих російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби та курсантам), та виконують бойові (спеціальні) завдання (у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах) в розмірі 100000 грн, з розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах за період з 01 по 31 травня 2022 року з урахуванням виплаченої суми в розмірі 30000 грн. відповідно до додатків 1 та 2 цього наказу».
У додатках 1 та 2 до зазначеного наказу, зокрема, значиться:
Військовослужбовці (за переліком) з періодами безпосередньої участі.
Стор. 23 Акту службового розслідування встановлено, що проект наказу підготував начальник відділення офіцерів запасу і кадрів ІНФОРМАЦІЯ_2 майор ОСОБА_1 . Наказ видав начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковник ОСОБА_7 .
На підставі вищезазначеного наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (з адміністративно-господарської діяльності) від 20.06.2022 №67, видано наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 (з адміністративно-господарської діяльності) від 24.06.2022 №390 «Про проведення доплати додаткової винагороди військовослужбовцям ІНФОРМАЦІЯ_1 », який має аналогічний зміст у частині виплати зазначеним військовослужбовцям ІНФОРМАЦІЯ_2 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168.
В ході проведення службового розслідування проведено аналіз та співставлення періоду участі у виконанні бойових (спеціальних) завдань у складі військової частини НОМЕР_5 у травні 2022 року військовослужбовців зазначених ІНФОРМАЦІЯ_2 , зазначених у довідці начальника штабу – першого заступника командира військової частини НОМЕР_5 віл 15.06.2022 №335/КП, із відповідними даними щодо вибуття у відрядження до військової частини НОМЕР_5 та повернення з відрядження військової частини НОМЕР_5 , зазначеними у наказах начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (по стройовій частині) та командира військової частини НОМЕР_5 (по стройовій частині.
Стор 24-25 Акту службового розслідування: Так відповідно до пп.2.1. п.2 наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_11 (по стройовій частині) від 17.04.22022 №71 встановлено:
2. Вважати такими, що відряджені:
2.1. У оперативне підпорядкування 
До військової частини НОМЕР_5 АДРЕСА_4 з 17 квітня 2022 року до окремого розпорядження (з метою посилання оборони населених пунктів на загрозливих напрямка) із залишенням на всіх видах забезпечення у ІНФОРМАЦІЯ_2 військовослужбовців (за переліком).
Підстава: бойове розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 №6/Т від 17.04.2022, бойове розпорядження командира тактичної групи « ІНФОРМАЦІЯ_3 » №73/дск від 17.04.2022»
Аналогічна інформація щодо прибуття вищевказаних військовослужбовців 17.04.2022 до військової частини НОМЕР_5 міститься в наказі командира військової частини НОМЕР_5 (по стройовій частині) від 19.05.2022 №129.
В подальшому відповідно до пп.1.3 п.2 наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (по стройовій частині) від 06.05.2022 №86 встановлено:
Вважати такими, що прибули та приступили до виконання службових обов`язків:
З оперативного підпорядкування:
06 травня 2022 року:
З військової частини НОМЕР_5 АДРЕСА_4 
Військовослужбовці (за переліком)
Підстава: накази командира військової частини НОМЕР_3 від 05.05.2022 №141, від 05.05.2022 №53-РС, від 07.05.2022 №57-РС, від 08.05.2022 №144, наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 08.05.2022 №26-РС.
Встановлено, що проект наказу підготував оператор відділення офіцерів і кадру ІНФОРМАЦІЯ_2 солдат ОСОБА_5 . Погодив даний наказ начальник відділення офіцерів запасу і кадрів ІНФОРМАЦІЯ_2 майор ОСОБА_1 . Наказ видав начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковник ОСОБА_7 .
Крім того, в ході службового розслідування ІНФОРМАЦІЯ_5 були направлені запити до військової частини НОМЕР_5 та НОМЕР_6 про отримання витягів із наказів командирів військової частини НОМЕР_5 та НОМЕР_6 щодо прибуття для виконання та бойових завдань до складу військової частини НОМЕР_5 та НОМЕР_6 та вибуття із військових частин НОМЕР_5 та НОМЕР_6 та припинення виконання бойових завдань зазначених вищевказаних військовослужбовців у визначені в Акті ревізії дні за травень, липень та серпень 2022 року. У відповідь на вищевказані запити командиром військової частини НОМЕР_5 був направлений лист від 01.12.2025 №8375/кп разом із витягами наказів про прибуття та убуття з військової частини НОМЕР_5 , відповідно до яких не підтверджено факт вибуття вищевказаних військовослужбовців в період з 05.05.2022 по 07.05.2022 з військової частини НОМЕР_5 до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В своєму поясненні оператор відділення офіцерів запасу і кадрів ІНФОРМАЦІЯ_2 старший солдат ОСОБА_5 зазначив, що пункт в наказі про прибуття з оперативного підпорядкування в наказі начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (по стройовій частині) №86 від 06.05.2022 вважати недійсним, та військовослужбовці (за переліком) в дійсності прибули 07.05.2022 для здачі посади. При підготовці проекту наказу помилково були включені дані військовослужбовці в наказ від 06.05.2022 №86.
Стор. 32-36 Акту службового розслідування зазначено, що відповідно до довідки начальника штабу – заступника командира військової частини НОМЕР_5 від 15.06.2022 №335/КП наступні військовослужбовці (за переліком) приймали безпосередню участь у бойових діях (забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії, зокрема в період безпосередньої участі з 01.05.2022 по 07.05.2022.
Стор. 55 Акту службового розслідування зазначено: «Виходячи із вищенаведених положень законодавства, що регламентують виплату додаткової винагороди, та за результатами співставлення періодів участі у виконанні бойових (спеціальних) завдань у складі військових частин НОМЕР_5 та НОМЕР_6 , зазначених у довідках начальника штабу – першого заступника командира військової частини НОМЕР_5 від 15.06.202 №35
/КП, від 20.07.2022 №434/КП, начальника штабу – першого заступника командира військової частини НОМЕР_6 від 26.07.2022 №1694, вищенаведених наказах начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 (по стройовій частині) та командирів військової частини НОМЕР_5 та НОМЕР_6 (по стройовій частині) слід прийти до наступних висновків».
Стор. 56 Акту службового розслідування: дані щодо виконання в період з 06.05.2022 по 07.05.2022 бойових (спеціальних) завдань військовослужбовцями (за переліком) визначені в наказі начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (з адміністративно-господарської діяльності) від 20.06.2022 №67 «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям ІНФОРМАЦІЯ_2 » не відповідають фактичним обставинам, відповідно до яких вищезазначені військовослужбовці з 06.05.2022 прибули з відрядження з військової частини НОМЕР_5 до ІНФОРМАЦІЯ_2 та перебували на службі.
Включення у наказі начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (з адміністративно-господарської діяльності) від 20.06.2022 №67 «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям ІНФОРМАЦІЯ_2 » до часу участі у виконанні бойових (спеціальних) завдань у складі військової частини НОМЕР_5 військовослужбовців (за переліком) період з 06.05.2022 по 07.05.2022 призвело до зайвих виплат додаткової винагороди в розмірі 100000 грн пропорційно часу проходження служби та участі у таких діях та заходах за травень 2022 року з урахуванням виплаченої суми 30000 грн. пропорційно з розрахунку на місяць, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 з розрахунку 2258,07 грн. за одну добу на загальну суму 329678,22 грн.
Начальник відділення офіцерів запасу і кадрів ІНФОРМАЦІЯ_2 майор ОСОБА_1 , який відповідно до функціональних обов`язків безпосередньо відповідав за ведення обліку особового складу, належне ведення обліку особового складу ІНФОРМАЦІЯ_2 не забезпечив, перевірку даних щодо участі у виконанні бойових (спеціальних) завдань військовослужбовців (за переліком) не здійснив, під час відпрацювання проектів наказів ІНФОРМАЦІЯ_2 (з адміністративно-господарської діяльності) від 20.06.2022 №67 «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям ІНФОРМАЦІЯ_2 » факт перебування вищевказаних військовослужбовців з 06.05.2022 по 07.05.2022 на службі при ІНФОРМАЦІЯ_12 та повернення з відрядження 06.05.2022 ІНФОРМАЦІЯ_2 не врахував, зазначив під час підготовки наказів недостовірну інформацію про кількість днів безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони вищевказаних військовослужбовців, а саме період з 06.05.2022 по 07.05.2022, чим спричинив зайве нарахування та виплату додаткової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» вказаному особовому складу за період з 06.05.2022 по 07.05.2022 з розрахунку 2258,07 грн. за одну добу на загальну суму 329678,22 грн.
Таким чином, з огляду на висновки Акту службового розслідування під час службового розслідування комісією було встановлено те, що додаткова винагорода була надлишково виплачена у зв`язку з тим, що позивачем надано недостовірну інформацію про кількість днів безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони вищевказаних військовослужбовці, а саме період з 06.05.2022 по 07.05.2022.
Розглядаючи спір по суті суд звертає увагу на наступне.
Відповідно до констатуючої частини оскаржуваного наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (з основної діяльності) від 12.01.2026 №12 «Про результати службового розслідування» зазначено наступне:
«За результатами службового розслідування встановлено, що факт зайвого нарахування та виплати додаткової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», знайшов своє підтвердження, додаткова винагорода за безпосередню участь у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії нарахована та виплачена всупереч вимог законодавства, у наступних випадках здійснення виплат з вини наступних посадових осіб:
Майор ОСОБА_1 , який у відповідний період 2022 року обіймав посаду начальника відділення офіцерів запасу і кадрів ІНФОРМАЦІЯ_7 та відповідно до функціональних обов`язків безпосередньо відповідав за ведення обліку особового складу, належне ведення обліку особового складу ІНФОРМАЦІЯ_2 не забезпечив перевірку даних щодо участі у виконанні бойових (спеціальних) завдань військовослужбовців (за переліком) не здійснив, під час відпрацювання проекту наказу ІНФОРМАЦІЯ_2 (з адміністративно-господарської діяльності) від 20.06.2022 №67 «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям ІНФОРМАЦІЯ_7 » факт повернення з відрядження 06.05.2022 до ІНФОРМАЦІЯ_2 та перебування вищевказаних військовослужбовців в період з 06.05.2022 по 07.05.2022 на службі в ІНФОРМАЦІЯ_12 не врахував, зазначив під час підготовки наказів недостовірну інформацію про кількість днів безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони вищевказаних військовослужбовців, а саме період з 06.05.2022 по 07.05.2022, чим спричинив зайве нарахування та виплату додаткової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» вищевказаному особовому складу за період з 06.05.2022 по 07.05.2022 з розрахунку 2258,07 грн. за одну добу на загальну суму 329678,22 грн.
Своїми діями майор ОСОБА_1 , обіймаючи посаду начальника відділення офіцерів запису і кадрів ІНФОРМАЦІЯ_2 , порушив вимоги абзаців 1, 2, 5 та 6 ст. 11, ст. 16, абзаців 1, 5, 8 та 9 статті 59 Статуту внутрішньої служби Збройних України, пункту 1-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», абзаців 1 та 2 пункту 2 розділу ХХХІV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, пункту 3 розділу 1 Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 15.09.2022 №280, абзацу 5 пункту 1.3 розділу 1, пункту 2.9.1.3 Інструкції з діловодства у Збройних силах України, затвердженої наказом начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 07.04.2017 №124.»
Щодо порушень нормативних актів, що перелічені у вищевказаному наказі, та з огляду на факти, що були встановлені під час службового розслідування, суд зазначає наступне.
Щодо порушень вимог абзаців 1, 2, 5 та 6 ст. 11, ст. 16, абзаців 1, 5, 8 та 9 статті 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України 
Статтею 11 Статуту внутрішньої служби ЗСУ визначено загальні обов`язки військовослужбовців, відповідно до якої зазначено, що необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки:
абз. 1 свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок;
абз. 2 бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим;
абз. 5 знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно;
абз. 6 дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України;
Згідно статті 16 Статуту внутрішньої служби ЗСУ кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Згідно абзаців 1, 5, 8 та 9 статті 59 Статуту внутрішньої служби командир (начальник) зобов`язаний:
знати, дотримуватися особисто та вимагати від особового складу неухильного дотримання норм міжнародного гуманітарного права;
організовувати та безпосередньо керувати бойовою підготовкою, здійснювати контроль за її ходом, об`єктивно оцінювати досягнуті підлеглими результати, підбивати підсумки й заохочувати кращих, узагальнювати та впроваджувати передовий досвід у практику навчання особового складу, ефективно використовувати навчально-матеріальну базу, спрямовувати кошти та матеріальні засоби на вдосконалення цієї бази;
встановлювати у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) такий внутрішній порядок, який гарантував би неухильне виконання законів України і положень статутів Збройних Сил України;
організовувати дотримання та неухильно особисто дотримуватися принципу забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків у службовій діяльності/
З огляду на вказані обов`язки військовослужбовця та командира суд зазначає, що вказані статті містять загальний перелік цих вимог, проте під час службового розслідування не встановлено, в чому саме виразилися дії позивача, що призвели до вказаних порушень. Зокрема не зрозумілими є допущення позивачем порушень щодо не збереження закріплення бойового озброєння, бойової або іншої техніки; щодо порушень бойової слави ЗСУ або честі та гідності військовослужбовців; щодо порушень організації та керування бойовою підготовкою; порушень внутрішнього порядку у військовій частині або недотримання рівності прав жінок та чоловіків під час виконання службових обов`язків. Такі правопорушення не знайшли свого відображення і в Акті службового розслідування.
Щодо порушень пункту 1-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», суд зазначає, що Постанову доповнено пунктом 1-1 згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 09.08.2023 - у частині виплати додаткової винагороди, яка застосовується з 1 червня 2023 року. При цьому під час проведення службового розслідування комісією встановлено допущення порушень вказаної норми позивачем в період з 06.05.2022 по 07.05.2022. Таким чином, здійснення порушення вказаних норм п.1-1 Постанови не могло бути допущено з огляду на відсутність такої норми на той час. Таким чином, вказані відповідачем-1 порушення є такими, що не підтверджуються.
Щодо порушень абзаців 1 та 2 пункту 2 розділу ХХХІV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, суд зазначає, що вказаний Порядок доповнено новим розділом ХХХІV згідно з наказом Міністерства оборони № 44 від 25.01.2023 і застосовується з 01 лютого 2023 року. При цьому під час проведення службового розслідування комісією встановлено допущення порушень позивачем в період з 06.05.2022 по 07.05.2022. Таким чином, здійснення порушення вказаних норм Порядку не могло бути допущено з огляду на відсутність такої норми на той час. Таким чином, вказані відповідачем-1 порушення є такими, що не підтверджуються.
Щодо порушень пункту 3 розділу 1 Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 15.09.2022 №280, суд також звертає увагу, що під час проведення службового розслідування комісією встановлено допущення порушень позивачем в період з 06.05.2022 по 07.05.2022. При цьому вказана Інструкція зареєстрована в Міністерстві юстиції України 14.11.2022 та набрала чинності 25.11.2022. Таким чином, здійснення порушення вказаних норм Інструкції не могло бути допущено з огляду на відсутність такої норми на той час. Таким чином, вказані відповідачем-1 порушення є такими, що не підтверджуються.
Згідно частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту ст. 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.
Єдиний виняток з даного правила, закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, складають випадки, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
В даному випадку суд не знайшов підстав щодо зворотної дії у часі нормативних актів, що зазначені в оскаржуваному наказів як накази, які порушив позивач. 
Щодо порушень абзацу 5 пункту 1.3 розділу 1, пункту 2.9.1.3 Інструкції з діловодства у Збройних силах України, затвердженої наказом начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 07.04.2017 №124.
Відповідно до п. 1.3 розділу 1 вказаної Інструкції відповідальним за організацію діловодства у військовій частині (установі) є командир (керівник).
Командир (керівник) військової частини (установи) відповідає за збереження документів та інформації, яку вони містять, функціонування системи захисту документаційного фонду від незаконного доступу, втрату і несанкціоноване знищення документів, порушення правил користування документами.
За зміст, якість підготовки та оформлення на належному рівні документів, що розробляються на виконання завдань, визначених у розпорядчих документах і дорученнях вищих органів військового управління, а також відповідей на запити і звернення народних депутатів України та депутатів місцевих рад, погодження проектів нормативно-правових актів відповідають заступники командира (керівника) військової частини (установи) згідно з розподілом службових обов`язків.
За зміст, якість підготовки та оформлення на належному рівні інших документів, а також організацію діловодства та зберігання документів у структурних підрозділах військової частини (установи) відповідають їх командири (керівники).
Персональну відповідальність за зміст, якість підготовки та оформлення на належному рівні документів, їх відповідність чинному законодавству України рівною мірою несуть посадові особи, які їх відпрацьовують, погоджують та візують відповідно до компетенції.
Згідно п. 2.9.1.3. розділу 1 вказаної Інструкції Накази (директиви, розпорядження) розробляються за рішенням командира (керівника) військової частини (установи) для вирішення необхідних питань, усунення можливих невідповідностей у чинних наказах, уникнення великої кількості наказів з одного й того самого питання або в ініціативному порядку з відповідним обґрунтуванням.
Подання розробником пропозицій щодо підготовки наказів або внесення змін до існуючих наказів має починатися з ретельного вивчення суті питання, яке підлягає вирішенню, законодавчих та інших нормативно-правових актів, усього переліку чинних наказів, які регулюють це питання, міжнародних зобов`язань України, інших додаткових матеріалів (звітів, пропозицій, узагальнень, доповідей, актів тощо).
Під час розроблення проекту наказу (директиви) головні виконавці (виконавці) аналізують стан справ у відповідній сфері правового регулювання, причини, які зумовлюють необхідність підготовки проекту наказу, визначають предмет правового регулювання, механізм вирішення питання, що потребує врегулювання, передбачають правила і процедури, які, зокрема, унеможливлювали б вчинення корупційних правопорушень. Крім того, розробник (головний виконавець) визначає потребу в матеріальних, фінансових та інших ресурсах, необхідних для виконання передбачених у наказі заходів.
У наказах (директивах) не допускаються повтори нормативних положень, визначених раніше виданими наказами. З одного
і того ж питання, як правило, видається один наказ.
З огляду на вказані порушення суд зазначає, що підставою для виплати додаткової винагороди військовослужбовцям, зазначеним в оскаржуваному наказів, слугував саме наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 (з адміністративно-господарської діяльності) від 24.06.2022 №390 «Про проведення доплати додаткової винагороди військовослужбовцям ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Відповідачем-1 не надано будь-яких доказів, що позивач був виконавцем проекту даного наказу. 
Щодо інших обґрунтувань відповідача-1 на які представник вказує як на підставу для притягнення позивача до матеріальної відповідальності, а саме те, що майор ОСОБА_1 , який у відповідний період 2022 року обіймав посаду начальника відділення офіцерів запасу і кадрів ІНФОРМАЦІЯ_7 та відповідно до функціональних обов`язків безпосередньо відповідав за ведення обліку особового складу, належне ведення обліку особового складу ІНФОРМАЦІЯ_2 не забезпечив перевірку даних щодо участі у виконанні бойових (спеціальних) завдань військовослужбовців, не здійснив під час відпрацювання проекту наказу ІНФОРМАЦІЯ_2 (з адміністративно-господарської діяльності) від 20.06.2022 №67 «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям ІНФОРМАЦІЯ_7 » факт повернення з відрядження 06.05.2022 до ІНФОРМАЦІЯ_2 та перебування вищевказаних військовослужбовців в період з 06.05.2022 по 07.05.2022 на службі в ІНФОРМАЦІЯ_12 не врахував, зазначив під час підготовки наказів недостовірну інформацію про кількість днів безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони вищевказаних військовослужбовців, а саме період з 06.05.2022 по 07.05.2022, чим спричинив зайве нарахування та виплату додаткової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» вищевказаному особовому складу за період з 06.05.2022 по 07.05.2022 з розрахунку 2258,07 грн. за одну добу на загальну суму 329678,22 грн суд зазначає наступне.
Відповідно до п.12 п.13 розділу 1 Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 15.09.2022 №280 саме командири (начальники) зобов`язані забезпечити належну організацію обліку особового складу в підпорядкованих органах управління, військових частинах, установах та їх підрозділах, а також створювати для посадових осіб, які здійснюють облік особового складу, належні умови для своєчасного, якісного і повного виконання ними вимог цієї Інструкції.
Організація обліку особового складу покладається: у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (далі - ТЦК та СП) - на їх начальників;
Аналогічні норми були встановлені і діючою на час спірних правовідносин Інструкцією з організації обліку особового складу Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністерства оборони України 26.05.2014 №333.
Відповідно до ст. 36 Статуту внутрішньої служби саме командир (начальник) відповідає за відданий наказ, його наслідки та відповідність законодавству, а також за невжиття заходів для його виконання, за зловживання, перевищення влади чи службових повноважень.
В акті службового розслідуванні вказані обставини не зазначені, не встановлені, не перевірені, відтак, притягнення до відповідальності не може здійснюватися за вказані фактичні обставини.
Щодо підстав для включення до проекту наказу ІНФОРМАЦІЯ_2 (з адміністративно-господарської діяльності) від 20.06.2022 №67 «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям ІНФОРМАЦІЯ_7 » військовослужбовців судом встановлено наступне.
Відповідно до п.1 постанови КМУ від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (в редакції станом на 06 травня 2022 року) зазначено наступне:
Установити, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми “єПідтримка”, виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Суд звертає увагу, що на виконання пункту 1 Постанови № 168 та з метою визначення порядку та умов виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України на період дії воєнного стану Міністр оборони України видав окремі рішення у формі директив від 07 березня 2022 року № 248/1217, від 25 березня 2022 року № 248/1298, від 18 квітня 2022 року № 248/1529, та Окремого доручення від 23 червня 2022 року № 912/з/29, якими надав тлумачення терміну «безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в період здійснення зазначених заходів», встановив порядок визначення районів ведення бойових дій; визначив вимоги щодо документального підтвердження безпосередньої участі у бойових діях та заходах, а також обов`язки керівників органів військового управління, штабів угруповань військ, штабів тактичних груп, командирів військових частин щодо організації належного документування участі у бойових діях та заходах та інше.
Так з метою врегулювання виплати військовослужбовцям Збройних Сил України додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1 Постанови № 168, Міністр оборони України видав директиви від 07.03.2022 № 248/1217, від 25.03.2022 № 248/1298, від 18.04.2022 № 248/1529, доведені до кожної окремої військової частини (установи) телеграмами (діяли до 01.06.2022), окреме доручення від 23.06.2022 № 912/з/29.
В окремому дорученні від 23.06.2022 №912/з/29 Міністр оборони України визначив, що необхідно розуміти під терміном "безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в період здійснення зазначених заходів", до складу якого, серед іншого, змістовно включено виконання військовослужбовцем бойових завдань із всебічного забезпечення діючих угруповань військ Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно з бойовими розпорядженнями.
П. 3 цього окремого доручення установлено, що підтвердженням безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах є довідка керівника органу військового управління, штабу угруповання військ, штабу тактичної групи, до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець.
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 11.04.2024 у справі №560/3153/23 звернув увагу, що підтвердженням безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах є довідка керівника органу військового управління, штабу угруповання військ (сил), штабу тактичної групи, до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець.
За зміст таких довідок відповідальність несе уповноважений командир (начальник), який видав відповідну довідку. Тож, якщо відрядженому військовослужбовцю видано довідку про підтвердження його участі у бойових діях або заходах, зміст та форма якої відповідають додаткам № 1, 2 окремого доручення, підписану уповноваженим командиром (начальником), то презюмується, що цей командир (начальник) перевірив та підтвердив наявність документального підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах, визначених пунктом 3 вищевказаного окремого доручення, на підставі якого визначив терміни безпосередньої участі кожного конкретного відрядженого військовослужбовця у бойових діях або заходах у відповідності до повноважень, наданих йому абзацом 3 пункту 3 та абзацом 4 пункту 4 окремого доручення від 23.06.2022 № 912/з/29.
Зміст цих документів може ставитися під сумнів лише за наявності доказів недобросовісного чи зловмисного спотворення фіксації реальної участі конкретного військовослужбовця у бойових діях чи відповідних заходах. Іншим випадком необхідності пошуку доказів участі військовослужбовця у бойових діях чи відповідних заходах може бути ситуація втрати (знищення) документів військової частини (підрозділу) в умовах бойових дій, засвідчена відповідними документами.
Аналогічна правова позиція міститься також у постановах Верховного Суду від 21 березня 2024 року у справах №560/3159/23 та № 560/3141/23.
Суд звертає увагу, що в матеріалах службового розслідування міститься наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (з адміністративно-господарської діяльності) від 20.06.2022 №67, який підготовлено на підставі довідки військової частини НОМЕР_5 від 15.06.2022 №335/кп (вх. №1/481 від 20.06.2022) про прийняття безпосередньої участі у бойових діях, забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.
Також в матеріалах службового розслідування наявна довідка військової частини НОМЕР_5 від 15.06.2022 №335/кп (вх. №1/481 від 20.06.2022) про прийняття безпосередньої участі у бойових діях, забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії. Вказана довідка містить посилання на бойове розпорядження командира ТГР « ІНФОРМАЦІЯ_3 » №73/дск від 17.04.2022, рапорт старшого зведеного підрозділу від 04.06.2022.
Зокрема, на стор. 32-36 Акту службового розслідування зазначено, що відповідно до довідки начальника штабу – заступника командира військової частини НОМЕР_5 від 15.06.2022 №335/КП наступні військовослужбовці (за переліком) приймали безпосередню участь у бойових діях, забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії, зокрема в період безпосередньої участі з 01.05.2022 по 07.05.2022. 
Дана Довідка видана на підставі бойового розпорядження командира ТГр « ІНФОРМАЦІЯ_3 » №73/дск від 17.04.2022, рапорту старшого зведеного підрозділу від 04.06.2022.
Окрім того, на стор. 26 Акту службового розслідування зазначено, що в ході службового розслідування ІНФОРМАЦІЯ_5 були направлені запити, зокрема, до військової частини НОМЕР_5 про отримання витягів із наказів командирів військових частин НОМЕР_5 щодо прибуття для виконання бойових завдань до складу військової частини НОМЕР_5 та вибуття із військової частини НОМЕР_5 та припинення виконання бойових завдань зазначених військовослужбовців у визначенні у Акті ревізії дні за травень, липень та серпень 2022 року. У відповідь на вищевказані запити командиром військової частини НОМЕР_5 був направлений лист від 01.12.2025 №8375/кп разом із витягами наказів про прибуття та убуття з військової частини НОМЕР_5 , відповідно до змісту яких не підтверджено факт вибуття вищевказаних військовослужбовців в період з 05.05.2022 по 07.05.2022 з військової частини НОМЕР_5 до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Таким чином, під час службового розслідування було чітко встановлено, що військовослужбовці дійсно у період з 05.05.2022 по 07.05.2022 перебували у військовій частині НОМЕР_5 та виконували бойові завдання та брали безпосередню участь у бойових діях, забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії.
Будь-яких даних, що вказані документи були скасовані або визнанні нечинними під час службового розслідування не було встановлено. Таким чином, підготовка проекту наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (з адміністративно-господарської діяльності) від 20.06.2022 №67 здійснювалося із дотриманням керівних документів щодо підтвердження інформації про кількість днів безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони вищевказаних військовослужбовці, зокрема і в період з 06.05.2022 по 07.05.2022.
Відтак під час судового розгляду не підтверджено порушення позивачем пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
Таким чином під час службового розслідування комісією передчасно надано висновок щодо підтвердження факту зайвого нарахування та виплати додаткової винагороди, встановленої постановою Кабінету міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», а саме військовослужбовцям ІНФОРМАЦІЯ_8 за період з 06.05.2022 по 07.05.2022 з розрахунку 258,07 грн. за одну добу за травень місяць 2023 року на загальну суму 329678,22 грн.
Щодо інших обставин справи суд зазначає наступне.
З приводу посилання позивача, що під час службового розслідування не було забезпечено участь позивача шляхом відібрання пояснень суд зазначає наступне.
Відповідно до пунктів 1, 3 розділу ІV Порядку №608, особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані: дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення. У разі відмови військовослужбовця надати письмові пояснення по суті службового розслідування особа, яка проводить службове розслідування, складає акт про відмову, який засвідчується підписами не менше двох присутніх осіб.
Разом з тим, під час проведення службового розслідування, військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.
У постанові Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-2801цс15 зроблено висновок про те, що пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантій, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Разом з тим правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, в тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника. Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений наданими суду доказами. Зазначений правовий висновок підтриманий також Верховним Судом у постановах від 21 жовтня 2019 року у справі № 711/8227/16-ц, у постанові Верховного Суду від 20 2020 року у справі № 754/4355/17,від 08 жовтня 2020 року у справі № 202/2817/19.
Відтак, пояснення особи, стосовно якої проводиться службове розслідування, є однією з важливих гарантій об`єктивного службового розслідування та захисту законних прав й інтересів особи від безпідставного застосування стягнення та інших негативних наслідків.
Аналогічні висновки зазначені у п. 47 Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15.07.2021 у справі №815/1062/17, щодо скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності військовослужбовця ЗСУ.
Окрім того, важливим фактом є та обставина, що розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення (п. 12 розділу ІІІ Порядку №608).
Тлумачення поняття «участь» розуміє в собі виконання разом з ким-небудь якоїсь роботи, здійснення якоїсь справи, спільної дії, діяльності кого чого - небудь.
Брати участь означає активну роль і особистий внесок людини у якусь подію, дію або процес. «Брати участь» підкреслює особисту відповідальність та залученість.
На стор. 50 Акту службового розслідування зазначено: у зв`язку із виключенням начальника відділення офіцерів запасу і кадрів ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (по стройовій частині) від 02.07.2024 №196 зі списків особового складу з 02.07.2024 та убуттям для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_3 , пояснення від майора ОСОБА_1 не відбиралися.
Тобто, під час проведення службового розслідування особі, що його проводила, достименно було відомо подальше місце проходження військової служби позивачем, проте будь-яких активних дій щодо надання можливості надати пояснення позивачу надано не було.
З матеріалів службового розслідування вбачається, що в порушення вимог п. 3 розділи IV Порядку №608, не було повідомлено осіб, відносно яких проводилось службове розслідування про факт проведення службового розслідування, підстави його проведення, внаслідок чого фактично було позбавлено права подавати пояснення, документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб та реалізовувати інші права, передбачені Порядком № 608 для осіб, відносно яких проводиться службове розслідування.
Відтак, позивач був позбавлений усіх прав, передбачених пунктом 3 розділу ІV Порядку № 608.
Відтак, позивач під час проведення службового розслідування був позбавлений усіх прав, в тому числі і на подачу пояснень, передбачених пунктом 3 розділу ІV Порядку № 608. Крім того, службове розслідування проводилося без участі безпосередьного начальника ОСОБА_1 .
Таким чином, у взаємозв`язку із зазначеними правовими нормами також знаходяться порушення положень Порядку №608, відповідно до яких: особи, які проводять службове розслідування, відповідають за всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність його проведення; посадові (службові) особи Збройних Сил зобов`язані надавати письмові пояснення по суті предмета службового розслідування та поставлених їм питань; особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення.
Відтак, необхідно зробити висновок, що ІНФОРМАЦІЯ_5 не було вжито всіх заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин, з приводу яких призначалось службове розслідування.
Суд зазначає, що відповідне службове розслідування повинно бути здатним призвести до встановлення фактів справи. Отже, розслідування повинно бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно з`ясовувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні або необґрунтовані висновки. Вони повинні вживати всіх розумних і доступних заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події. Будь-який недолік розслідування, що перешкоджає встановленню причин порушення, є загрозою недотримання цього стандарту.
Оцінюючи обґрунтованість висновку службового розслідування, суд виходить із того, що відповідні висновки щодо матеріальної відповідальності особи її обсяг має прийматися на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, які були досліджені під час перевірки і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню.
При цьому, належність доказу означає встановлення інформації (фактичних даних), які визначають предмет доказування. Зміст фактичних даних повинен відповідати їх формі, а саме документально підтверджувати певні обставини, на які посилається сторона, тобто мати ознаку допустимості, що виключає суперечливість поєднання змісту та форми доказу. Останній критерій є обов`язковою ознакою для правової придатності доказу та його достовірності, що, в свою чергу, визначає якісну оцінку вже наявного доказу як належного та допустимого, тобто дозволяє перевірити його правдоподібність та відповідність реальній дійсності у співвідношенні з іншими засобами доказування.
Суб`єкт владних повноважень, в свою чергу, повинен довести суду правомірність свого рішення та дії належними, допустимими та достатніми доказами, зокрема, матеріалами службового розслідування, актами, довідками тощо. Обставини подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, мають бути підтверджені й оцінені в сукупності з іншими зібраними під час службового розслідування доказами.
Вирішальним при накладенні дисциплінарної відповідальності за скоєний військовослужбовцем проступок є характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, ступінь вини, попередня поведінка порушника, а однією із обставин, які потрібно довести, є вина особи в невиконанні або неналежному виконанні покладених на нього обов`язків. Ці обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини військовослужбовця, з`ясовуються відповідним командиром самостійно або під час службового розслідування, і повинні бути відображені у відповідному наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності або висновку службового розслідування.
Відповідно до ст. 8 Конституції України,ст.6 КАС України та ч. 1ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" від 01 липня 2003 року вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.
Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.
Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.
В оскаржуваних наказах відповідачі перелічили норми Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 15.09.2022 №280, Інструкції з діловодства у Збройних силах України, затвердженої наказом начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 07.04.2017 №124, однак не зазначили, у чому саме полягали порушення кожної з цих норм у фактичній поведінці позивача.
Таким чином, суд зазначає, що матеріалами службового розслідування належним чином не встановлені обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки; причини та умови, що сприяли його вчиненню.
Суд також бере до уваги підхід Верховного Суду, викладений у постанові від 12.08.2019 у справі №1340/4847/18, відповідно до якого формальне посилання в наказі про притягнення особи до дисциплінарної відповідальності на положення законодавства без наведення мотивів застосування відповідних норм та обставин дисциплінарного проступку не може вважатися належним обґрунтуванням такого наказу.
Хоча вказана справа стосувалася дисциплінарної відповідальності державного службовця, наведений підхід враховується судом як загальний стандарт мотивованості індивідуального акта суб`єкта владних повноважень, з урахуванням відмінності правовідносин у цій справі.
Слід також зазначити про те, що за правилами ст.ст.9, 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
За правилами ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.
Ухвалюючи дане судове рішення, суд керується ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент.
Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі «Серявін та інші проти України»).
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення має засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у даній справі, суд дійшов висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші зазначені в позові аргументи, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до положень пункту 2 частини другої статті 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Оскільки предметом спору є індивідуальний акт суб`єкта владних повноважень у частині, що стосується конкретної особи, заявлений позивачем спосіб захисту частково відповідає характеру спірних правовідносин.
Підсумовуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що оскаржувані наказ командира військової частини НОМЕР_3 від 04.05.2026 №80 «Про притягнення до матеріальної відповідальності» щодо притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної та матеріальної відповідальності та п. 14.2 наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (з основної діяльності) від 12.01.2026 №12 «Про результати службового розслідування» в частині, що стосується встановлення правопорушення ОСОБА_1 та направлення відповідних матеріалів службового розслідування до нового місця служби військовослужбовця ОСОБА_1 для вирішення питання про притягнення до матеріальної відповідальності є необґрунтованими, винесені без урахуванням усіх обставин, що мають значення для його прийняття.
В той же час, оскаржуваний наказ в частині п.2, не є тим рішенням суб`єкта владних повноважень, яким порушено права саме позивача.
Як наслідок, заявлений позов в цій частині підлягає до часткового задоволення, шляхом визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_3 від 04.05.2026 №80 «Про притягнення до матеріальної відповідальності» щодо притягнення ОСОБА_1 та визнання протиправним та скасування п.14.2 наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (з основної діяльності) від 12.01.2026 №12 «Про результати службового розслідування» в частині, що стосується встановлення правопорушення ОСОБА_1 та направлення відповідних матеріалів службового розслідування до нового місця служби військовослужбовця ОСОБА_1 для вирішення питання про притягнення до матеріальної відповідальності. В іншій частині позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.
Щодо витрат пов`язаних із розглядом прави суд зазначає наступне.
Згідно з ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Зазначені вимоги кореспондуються з положеннями ч. 3 ст. 143 КАС України, якими передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
У ч. 4 ст. 143 КАС України передбачено, що для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Враховуючи те, що позивачем при пред`явлення позову заявлено вимогу про стягнення витрат на правничу допомогу, при цьому справа розглядається в порядку письмового провадження, відтак позивач має право подати відповідну заяву із доказами щодо стягнення витрат на правничу допомогу на протязі п`яти днів після ухвалення судового рішення.
Щодо витрат пов`язаних із судовим збором суд зазначає, що позивач при зверненні до суду звільнений від сплати судового збору, відтак питання щодо розподілу витрат пов`язаних із сплатою судового збору судом не вирішується.
Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, 

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), до Військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання протиправними та скасування наказів,- задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_3 від 04.05.2026 №80 “Про притягнення до матеріальної відповідальності”.
Визнати протиправним та скасувати п.14.2 наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (з основної діяльності) від 12.01.2026 №12 «Про результати службового розслідування» в частині, що стосується встановлення правопорушення ОСОБА_1 та направлення відповідних матеріалів службового розслідування до нового місця служби військовослужбовця ОСОБА_1 для вирішення питання про притягнення до матеріальної відповідальності.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Рішення складено у повному обсязі та підписано 27.08.2026.

Суддя А.В. Сіпака