Єдиний унікальний номер 142/366/26
Номер провадження 2/142/455/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
іменем України
06 серпня 2026 року с-ще Піщанка
Піщанський районний суд Вінницької області 
В складі:
Головуючого судді Нестерука В.В., 
за участю секретаря судового засідання Яворської О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-щі Піщанка Вінницької області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін 
цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Кредит Капітал" до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
ВСТАНОВИВ:

25 травня 2026 року до Піщанського районного суду Вінницької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія Кредит Капітал" до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій позивач просить суд стягнути з Відповідача: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), заборгованість за Кредитним договором № 1959840 від 15.12.2019 року, в сумі: 23640 грн., на користь ТзОВ Фінансова Компанія «Кредит-Капітал»(ЄДРПОУ 35234236, адреса: 79018, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, корпус 28, IBAN: НОМЕР_2 в АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», МФО 300614), та стягнути з Відповідача: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), суму сплаченого судового збору в розмірі 2662,4 грн. та суми 8000 грн. - витрат на професійну правничу допомогу на користь ТзОВ Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» (ЄДРПОУ 35234236, адреса: 79018, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, корпус 28, IBAN: НОМЕР_2 в АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», МФО 300614).
Свої вимоги позивач мотивує тим, що 15.12.2019 року між фізичною особою позичальником: ОСОБА_1 (надалі - Відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі - Кредитодавець, Первісний кредитор) був укладений Договір про споживчий кредит № 1959840 (надалі - Кредитний договір), згідно з умовами якого відповідач отримав 8000 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені Кредитним договором. Відповідно до графіку сплати кредитних коштів (Додаток №1 до кредитного договору № 1959840 від 15.12.2019 р.) Відповідачем не було сплачено кредитні кошти, комісії і проценти за користування кредитом у строк встановлений Кредитним договором. Кредитодавець умови Кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши Відповідачеві кредит в сумі визначеній Кредитним договором, що підтверджується Платіжним дорученням (копія додається). 
27.03.2020 року між Первісним кредитором та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» (далі - Позивач) відповідно до чинного законодавства України укладений Договір відступлення прав вимоги 49-МЛ від 27.03.2020 р. Відповідно до умов даного Договору відбулося відступлення права вимоги, та у відповідності до статті 512 Цивільного кодексу України Позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб визначених в реєстрі боржників включно з правом вимоги і за Кредитним договором № 1959840 від 15.12.2019 року, що укладений між Кредитодавцем та Відповідачем (Копія Витягу з реєстру Боржників до Договору відступлення прав вимоги 49-МЛ від 27.03.2020 р. додається). Сума заборгованості Відповідача становить 23640 грн., відповідно до Виписки з особового рахунка. З них: 1. прострочена заборгованість за сумою кредиту становить - 8000 грн. 2. прострочена заборгованість за сумою відсотків становить - 10680 грн. 3. прострочена заборгованість за комісією за видачу кредиту становить - 960 грн. 4. заборгованість по штрафах/пені становить - 4000 грн.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 травня 2026 року дану позовну заяву було передано для розгляду судді Нестеруку В.В.
Відповідно до вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, враховуючи, що відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, судом 25 травня 2026 року було направлено запит до Піщанської селищної ради Вінницької області щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача ОСОБА_1 
05 червня 2026 року на адресу суду від Піщанської селищної ради Вінницької області надійшла відповідь на запит суду за вих. № 1242 від 28 травня 2026 року, відповідно до якої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований АДРЕСА_1 .
Ухвалою суду від 05 червня 2026 року було прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній цивільній справі,  розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін про дату, час та місце проведення судового засідання, призначено по цивільній справі судове засідання на 16 годину 00 хвилин 03 липня 2026 року.
Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Кредит- Капітал" повноважного представника в судове засідання 06 серпня 2026 року не направив, проте в на адресу суду від представника позивача -двоката Усенко М. І. на адресу суду надійшло клопотання, в якому представник просить суд розгляд справи здійснювати за відсутності представника позивача, позовні вимоги задовольнити та не заперечує проти ухвалення у справі заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_1 в жодне судове засідання по даній справі, в тому числі призначене на 06 серпня 2026 року, не з`явився, та на адресу суду повернулися конверти з рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення № R067202670129 та № R067218986460, в яких відповідачу за встановленою судом адресою реєстрації його місця проживання було направлено повістки про виклик в судові засідання призначені на 03 липня 2026 року та на 06 серпня 2026 року з відміткою відділення поштового зв`язку про невручення по причині відсутності адресата за вказаною адресою.
Відзиву на позовну заяву та будь-яких заяв та клопотань від відповідача на адресу суду не надходило. 
При цьому суд враховує, що відповідно до положень ч. 7 , п. 1, п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається:1) юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; 2) фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, а днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Відповідно до ч. 2 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Враховуючи, що сторони не прибули в судове засідання, перешкод для розгляду справи судом не встановлено, то суд вважає за можливе здійснювати судовий розгляд без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України.
Враховуючи, що відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин неявки два рази, відзив на позовну заяву не подав, суд, за згодою позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, відповідно до положень ч. 1 ст. 280, ч. 4 ст. 223 ЦПК України. 
Суд, дослідивши матеріали даної цивільної справи, вивчивши правові норми, що регулюють дані правовідносини, приходить до переконання, що позовні вимоги слід задовольнити частково з наступних підстав. 
Згідно ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Відповідно до норм статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з нормами параграфу 1 Глави 5 «Докази та доказування» ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності, достатності.
На підставі наданих суду доказів встановлено, що 15 грудня 2019 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Мілоан" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 1959840 (а.с. 10-11)
Відповідно до п. 1.1. Договору Позикодавець зобов`язується на умовах, визначених цим Договором, на строк, визначений п. 1.3. Договору, надати Позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п. 1.2. Договору (далі - кредит), а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) у встановлений п. 1.4. Договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки (терміни), що визначені Договором.
Відповідно до п. 1.2. Договору сума кредиту становить 8000,00 грн. у валюті України - гривні.
Згідно з п. 1.3. Договору кредит надається строком на 30 днів з 15.12.2019 року.
Відповідно до п. 1.4. Договору терміном (датою) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом визначено 14.01.2020 року.
У пункті 1.5. Договору сторони погодили, що сукупна вартість кредиту складає 4560,00 грн. у грошовому виразі та 694,00 відсотків річних у процентному значенні і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1-1.5.2 Договору. Також визначено, що сукупна вартість кредиту розрахована виходячи з припущення, що Кредитний договір залишиться чинним протягом погодженого строку та що Позикодавець і Позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені цим Договором.
Відповідно до п. 1.5.1. Договору комісія за надання кредиту становить 960,00 грн., яка нараховується за ставкою 12,00 відсотків від суми кредиту одноразово.
Згідно з п. 1.5.2. Договору проценти за користування кредитом становлять 3600,00 грн., які нараховуються за ставкою 1,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Тип процентної ставки за цим Договором - фіксована.
Відповідно до п. 1.6. Договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 1,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Особливості нарахування процентів визначені п. 2.2.3 Договору.
Згідно з п. 1.7. Договору розрахунок сукупної вартості кредиту зазначено в Графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього Договору.
Відповідно до п. 2.1. Договору кредитні кошти надаються Позичальнику шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної карти Позичальника, зареєстрованої Позичальником для цієї мети в особистому кабінеті на сайті miloan.ua.
У пункті 2.2. Договору сторони визначили порядок сплати плати за кредитом. Відповідно до п. 2.2.1. Договору Позичальник сплачує Позикодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених у п.п. 1.5.1 -1.5.2, 1.6 Договору.
Згідно з п. 2.2.2. Договору нарахування Позикодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати, наступної за днем надання кредиту, по дату фактичного повернення кредиту (включно) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування.
Відповідно до п. 2.2.3. Договору проценти за користування кредитом нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п. 1.6. цього Договору, яка є незмінною протягом всього строку фактичного користування кредитом Позичальником, включаючи строк, що настає за терміном (датою) повернення кредиту, визначеним п. 1.4., якщо Позичальник всупереч умовам цього Договору продовжує користуватись кредитом, окрім випадків, коли визначена у п. 1.5.2. процентна ставка є нижчою за стандартну (базову) ставку, встановлену п. 1.6. Договору (за умовами акцій, програм лояльності тощо). Якщо визначена п. 1.5.2. процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то у випадку невиконання Позичальником умов цього Договору щодо своєчасного повернення кредиту та сплати всіх платежів проценти за користування кредитом з дня, наступного за днем, визначеним п. 1.4., продовжують нараховуватись відповідно до п. 1.6. Договору протягом 60 днів, після чого нарахування процентів може бути зупинене або припинено Товариством в односторонньому порядку. При цьому після зупинення Товариством в односторонньому порядку нарахування процентів Товариство вправі без погодження з Позичальником відновити нарахування таких процентів до моменту повного виконання Позичальником зобов`язань за договором або до моменту припинення нарахування процентів за рішенням Товариства.
У пункті 2.3. Договору сторони погодили умови пролонгації кредиту. Відповідно до п. 2.3.1. Договору Позичальник за наявності відповідної пропозиції Позикодавця має право на продовження строку користування (повернення) кредиту на таких самих умовах на певну кількість днів, доступну у пропозиції, відповідно до розділу 6 Правил. Для продовження строку користування кредитом Позичальник має вчинити дії, передбачені розділом 6 Правил, у тому числі сплатити комісію за продовження кредиту та певну частку заборгованості за кредитом. При цьому сторони погодили, що можливий строк продовження кредиту становить 3, 7 або 15 днів, а максимальний розмір комісії за продовження кредиту складає відповідно 3,00 %, 5,00 % та 10,00 % від поточного залишку кредиту. Також сторони погодили, що за наявності домовленості між Позичальником та Позикодавцем пролонгація може здійснюватися на інших умовах, ніж передбачено цим пунктом.
Згідно з п. 2.3.2. Договору волевиявлення Позичальника продовжити строк користування (повернення) кредиту та укладення угоди про це, згідно з п. 6.14. Правил, підтверджується здійсненням ним відповідного платежу у спосіб, визначений п. 2.5. Договору.
У пункті 2.4. Договору сторони визначили порядок повернення кредиту. Відповідно до п. 2.4.1. Договору Позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну, передбаченого п. 1.4. Договору. Згідно з п. 2.4.2. Договору у випадку, якщо станом на дату закінчення строку користування кредитом (настання дати повернення кредиту) будуть існувати будь-які боргові зобов`язання Позичальника за цим Договором, у тому числі, але не виключно, плата за кредит, пеня та (або) інші платежі на користь Позикодавця, встановлені умовами цього Договору, така заборгованість повинна бути сплачена Позичальником одночасно з поверненням кредиту в термін, передбачений п. 1.4. Договору. Відповідно до п. 2.4.3. Договору з метою забезпечення належного та своєчасного виконання зобов`язань Позичальника щодо погашення кредиту, комісії, процентів за користування кредитом та пені Позичальник відповідно до вимог ст. 26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» доручає Товариству здійснювати договірне списання грошових коштів з будь-яких поточних рахунків Позичальника, відкритих ним у банках, у розмірі, що становить суму кредиту, комісії за надання кредиту, процентів за користування кредитом, штрафних санкцій та інших грошових зобов`язань Позичальника перед Позикодавцем, за умови настання строків виконання Позичальником будь-яких грошових зобов`язань, передбачених цим Договором. Згідно з п. 2.4.4. Договору Позичальник має право достроково повернути кредит у повному обсязі або частково.
Відповідно до п. 2.5. Договору Позичальник зобов`язаний здійснити сплату заборгованості по кредиту або сплату за продовження строку кредитування одним із способів, зазначених на сайті Товариства miloan.ua. При цьому Позичальник самостійно сплачує послуги платіжної системи (фінансового посередника), що здійснює переказ грошових коштів, відповідно до тарифів останньої. Товариство забезпечує можливість сплати заборгованості через особистий кабінет на сайті miloan.ua, у тому числі у дні, які відповідно до чинного законодавства України є вихідними, святковими, неробочими. Позичальник має скористатися такою можливістю у випадку, якщо на момент здійснення платежу йому недоступні інші способи погашення заборгованості.
Згідно з п. 2.6. Договору датою сплати заборгованості по кредиту або сплати за продовження строку кредитування вважається дата отримання Товариством грошових коштів або інформаційного повідомлення від платіжної системи, через яку було здійснено переказ коштів, про здійснення відповідного переказу з посиланням на номер Кредитного договору або ідентифікаційний код Позичальника, за умови, що в подальшому грошове відшкодування за такою операцією надійшло на рахунок Товариства.
Відповідно до п. 2.7. Договору усі платежі за Кредитним договором повинні здійснюватися Позичальником шляхом переказу коштів Товариству у валюті кредиту в строки та на умовах, встановлених цим Договором.
Згідно з п. 2.8. Договору для визначення будь-яких обставин виконання грошових зобов`язань або будь-якої їх частини вирішальне значення мають дані бухгалтерського обліку Товариства.
Відповідно до п. 4.1. Договору у разі прострочення Позичальником зобов`язань щодо повернення кредиту та (або) сплати процентів за його користування та (або) інших платежів згідно з умовами цього Договору Позичальник, починаючи з дня, наступного за днем спливу терміну (дати), вказаного у п. 1.4. цього Договору, з урахуванням угод про продовження строку користування (повернення) кредиту та оновлених графіків розрахунків, що складаються у зв`язку з укладенням цих угод, зобов`язаний сплатити на користь Товариства пеню у розмірі 2,00 відсотків від суми невиконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення, але у будь-якому випадку не більше 50 відсотків від загальної суми кредиту, одержаного Позичальником за цим Договором. Також сторони погодили, що вказана пеня розраховується по дату повного погашення простроченої заборгованості, включаючи день такого погашення, або до досягнення максимально можливого розміру, визначеного цим пунктом.
Відповідно до п. 4.2. Договору Позичальник відповідає перед Товариством за зобов`язаннями, що випливають з цього Договору, всіма коштами та майном, що належать йому на праві власності (у тому числі часткової та сумісної), на які відповідно до законодавства може бути звернено стягнення.
Дослідивши Додаток № 1 до Кредитного договору № 1959840 від 15.12.2019 року, який містить «Графік розрахунків», судом встановлено, що сторонами погоджено, що Позичальник зобов`язаний до 14.01.2020 року сплатити кредит у розмірі 8000,00 грн, комісію за надання кредиту у розмірі 960,00 грн та проценти за користування кредитом у розмірі 3600,00 грн, а загальна сума заборгованості, що підлягала сплаті, становила 12560,00 грн. (а.с.12)
Також, 15 грудня 2019 року відповідач підписав анкету-заяву на кредит № 1959840, з якою звернувся до ТОВ «Мілоан» для отримання кредиту у сумі 8000,00 грн строком на 30 днів із кінцевою датою повернення 14 січня 2020 року, сума до повернення становила 12560,00 грн та включала комісію за надання кредиту у розмірі 960,00 грн (12,00 % від суми кредиту одноразово) і проценти за користування кредитом у розмірі 3600,00 грн, які нараховувалися за ставкою 1,50 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування. (а.с. 14)
Відповідно додатку до договору №1 "Графік платежів" останнім днем сплати за кредитом є 05 березня 2023 року. (а.с.25)
Договір та додатки до нього підписані відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором. 
Відповідно до довідки про ідентифікацію Товариства з обмеженою відповідальність «Мілоан» підтверджується, що клієнт ОСОБА_1 був ідентифікований ТОВ «МІЛОАН» як позичальник за договором про споживчий кредит № 1959840 від 15.12.2019 року, а акцепт (кредитний договір) підписаний ним із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором J85811, який 16.12.2019 року о 07:06:33 було направлено на номер мобільного телефону НОМЕР_3 . (а.с.13)
Копією платіжного доручення № 5249629 від 16 грудня 2019 року підтверджується перерахування 16 грудня 2019 року ТОВ "Мілоан" коштів в сумі 8000 грн. на картковий рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_4 згідно договору 1959840 (а.с.15)
З відомості про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором 1959840 слідує що станом на 14 березня 2020 року загальна заборгованість ОСОБА_1 за кредитом перед ТОВ "Мілоан" становила 23720 грн. 00 коп., з яких 8000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 14880,00 грн заборгованість за відсотками та 960,00 грн. комісії (а.с. 16)
Також судом встановлено, що 27 березня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Кредит - Капітал» було укладено Договір відступлення прав вимоги № 49-МЛ відповідно умов якого ТОВ «Мілоан» (первісний кредитор) відступило ТОВ «Фінансова компанія Кредит - Капітал» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за кредитним договором про споживчий кредит № 1989840 від 15 грудня 2019 року, що укладений між ТОВ «Мілоан» та позичальником ОСОБА_1 ,за умовами якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату належні йому права вимоги, а новий кредитор приймає належні первісному кредитору права вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрах Боржників, та підтверджується наданою позивачем копією договору відступлення прав вимоги, актом прийому-передачі реєстру боржників, платіжної інструкції про оплату за відступлення прав вимоги та витягом з реєстру боржників до цього договору, де під номером 3886 зазначено ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , номер кредитного договору  1989840, дата підписання договору 15.12.2019 року, дата закінчення договору 14.01.2020 року, сума виданого кредиту 8000 грн., залишок заборгованості по тілу кредиту 8000 грн, залишок заборгованості по відсотках 10680,00 грн., залишок по комісії 960,00 грн. заборгованість по штрафах/пені в розмірі 4000,00 грн., а загальна сума заборгованості складає 23640,00 грн . (а.с. 18-29).
Відповідно до виписки з особового рахунка за Кредитним договором № 1959840 від 15.12.2019 року, сформованої станом на 14.04.2026 року ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» заборгованість відповідача становить 23640,00 грн та складається із простроченої заборгованості за тілом кредиту 8000,00 грн, простроченої заборгованості за комісією 960,00 грн, простроченої заборгованості за процентами 10680,00 грн та заборгованості за штрафом (пенею) - 4000,00 грн. (а.с.17)
Доказів щодо сплати грошових коштів за кредитним договором, будь-кому з кредиторів, та спростувань зазначених розрахунківзаборгованості, відповідач суду не надав.
Під час вирішення спірних правовідносин суд виходить з того, що їх правове регулювання здійснюється нормами Цивільного кодексу України та нормами Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» та Закону України «Про електронну комерцію».
З огляду на положення частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України укладена між сторонами угода визнається правочином, тобто дією особи, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Положеннями ч. ч. 2 та 4 статті 202 Цивільного кодексу України передбачено, що двосторонні правочини є договорами, в яких погоджена дія двох або більше сторін.
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.
У постанові КЦС ВС від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19 Верховний суд зазначив, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК).
Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - частина 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію».
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
У постанові Верховного Суду від 07 квітня 2021 року у справі № 623/2936/19 зазначено: «Відповідно достатті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Згідно частин першої та другоїстатті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію(оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини першоїстатті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). У статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Тому укладення договору з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію».
При цьому, під час вирішення спірних правовідносин суд виходить з того, що статтею 204 ЦК України регламентована презумпція правомірності правочину.
Так, відповідно до наведеної норми права правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно зі статтею 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Приписами статті 530 ЦК України, обумовлено що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно піддягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Статтею 1056-1 ЦК України визначено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до статті 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх не внесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. 
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
За правилами статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Приписами статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Частинами 1, 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Таким чином, на підставі досліджених судом доказів встановлено, що 15 грудня 2019 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 1959840, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 8000,00 грн строком на 30 днів, тобто до 14 січня 2020 року, зі сплатою одноразової комісії за надання кредиту у розмірі 960,00 грн та процентів за користування кредитом за фіксованою процентною ставкою 1,50 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Відповідно до умов договору сума процентів за погоджений сторонами строк кредитування становила 3600,00 грн, а у разі неповернення кредиту у визначений договором строк проценти підлягали подальшому нарахуванню за тією ж процентною ставкою протягом 60 днів. Станом на дату відступлення права вимоги - 27 березня 2020 року заборгованість відповідача за умовами договору складалася із неповернутого тіла кредиту у розмірі 8000,00 грн, комісії за надання кредиту у розмірі 960,00 грн та процентів за користування кредитом, нарахованих відповідно до умов договору за період з 16.12.2019 по 14.03.2020, у розмірі 14880,00 грн.
Разом із тим судом встановлено, що на підтвердження розміру заявлених позовних вимог позивачем надано виписку з особового рахунка, з розрахунком заборгованості, відповідно до яких станом на 14 квітня 2026 року заборгованість відповідача за Кредитним договором № 1959840 визначена у загальному розмірі 23640,00 грн, з яких: 8000,00 грн - прострочена заборгованість за тілом кредиту, 960,00 грн - прострочена заборгованість за комісією, 10680,00 грн - прострочена заборгованість за процентами та 4000,00 грн - заборгованість за штрафними санкціями (пенею).
Згідно правової позиції Верховного Суду, висловленій в постанові від 22.04.2024 року по справі № 559/1622/19 суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд у будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).
Вивчивши розрахунок заборгованості за кредитним договором № 1959840 від 15 грудня 2019 року, суд приходить до висновку, що відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, та з урахуванням конкретних обставин справи, вважає за необхідне самостійно визначити суми нарахувань, які підлягають стягненню.
Дослідивши умови Кредитного договору № 1959840 та надану позивачем відомість про щоденні нарахування та погашення, суд встановив, що відповідно до п.п. 1.5.2, 1.6, 2.2.2, 2.2.3 Договору сторони погодили, що проценти за користування кредитом нараховуються за фіксованою процентною ставкою у розмірі 1,50 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня, наступного за днем надання кредиту, до дня фактичного повернення кредиту включно. При цьому пунктом 2.2.3 Договору передбачено, що у разі неповернення кредиту у строк, визначений п. 1.4 Договору, проценти за користування кредитом продовжують нараховуватися за стандартною (базовою) процентною ставкою протягом 60 днів.
Оскільки сума кредиту становила 8000,00 грн, розмір процентів за один день користування кредитом відповідно до умов Договору складає 120,00 грн (8000,00 грн ? 1,50 %). Відтак, за погоджений сторонами строк кредитування з 16.12.2019 року по 14.01.2020 року включно проценти підлягали нарахуванню у загальному розмірі 3600,00 грн, що повністю відповідає п. 1.5.2 Кредитного договору та Графіку розрахунків.
Разом із тим із наданої позивачем відомості про щоденні нарахування та погашення вбачається, що після настання строку повернення кредиту 14.01.2020 року позивач продовжив нарахування проценти до 14.03.2020 року включно, що узгоджується з положеннями п. 2.2.3 Кредитного договору щодо можливості їх нарахування протягом 60 днів після закінчення строку кредитування. Водночас судом встановлено, що у зазначеній відомості, окрім щоденного нарахування процентів у розмірі 120,00 грн, містяться також окремі нарахування процентів у розмірі 160,00 грн, а 08.02.2020 року додаткове нарахування процентів у розмірі 360,00 грн.
Однак жодним положенням Кредитного договору не передбачено нарахування процентів у розмірі 160,00 грн або 360,00 грн за один день користування кредитом. Навпаки, умовами Договору встановлено єдину фіксовану процентну ставку у розмірі 1,50 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом, що при сумі кредиту 8000,00 грн становить 120,00 грн за день. Доказів внесення сторонами змін до умов Договору щодо збільшення процентної ставки або документів, які б підтверджували правові підстави для нарахування процентів у більшому розмірі, матеріали справи не містять.
Таким чином, суд дійшов висновку, що нарахування позивачем процентів у розмірі 120,00 грн за день відповідає погодженим сторонами умовам Кредитного договору, тоді як нарахування процентів у розмірі 160,00 грн та 360,00 грн не ґрунтується на умовах Договору та не підтверджене належними і допустимими доказами.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок, суд встановив, що відповідно до умов Кредитного договору проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 1,5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом, що при сумі кредиту 8000,00 грн становить 120,00 грн за день. Враховуючи погоджений сторонами строк кредитування 30 днів та передбачену п. 2.2.3 Договору можливість нарахування процентів протягом 60 днів після спливу строку кредитування, загальна сума процентів за період з 16.12.2019 року по 14.03.2020 року включно становить 10800,00 грн (120,00 грн ? 90 днів).
Щодо стягнення з відповідача сум комісії, суд зазначає наступне.
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2020 року у справі №183/2122/15 зробив висновок про те, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).
У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року №6-1746цс16 зазначено, що встановлення банком в кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок клієнта, є незаконним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 02 жовтня 2019 року по справі №740/4328/14.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4ст. 263 ЦПК України).
Згідно із Законом України «Про захист прав споживачів» послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1).
Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.
Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі №6-2071цс16.
Крім того, аналізуючи норми ст.549-552,625,1046,1048,1050 ЦК України, суд вказує на те, що наслідками укладення договору позики є: зобов`язання позичальника повернути позикодавцеві суму грошових коштів (суму позики); одержання позикодавцем від позичальника процентів від суми позики; сплата позичальником позикодавцю індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми; сплату позичальником позикодавцю неустойки (штрафу, пені) у разі порушення боржником зобов`язання.
Проте, положеннями параграфа 1 «Позика» Глави 71 Розділу І Книги п`ятої ЦК України не передбаченого такого наслідку укладення договору позики як сплата комісії.
Тому, враховуючи вищевикладене, суд не вбачає правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості по комісії в розмірі 960,00 грн. 
Разом із тим суд не може погодитися з розрахунком заборгованості в частині нарахованої пені у розмірі 4000,00 грн. Так, відповідно до пункту 4.1 Кредитного договору у разі прострочення виконання грошових зобов`язань Позичальник зобов`язаний сплатити пеню у розмірі 2 % від суми невиконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення, але не більше 50 % від загальної суми кредиту, одержаного за договором. Отже, умовами договору визначено порядок обчислення пені, який залежить від розміру невиконаного грошового зобов`язання та кількості днів прострочення.
Однак позивачем не надано суду належного та детального розрахунку пені із зазначенням періоду її нарахування, кількості днів прострочення, суми невиконаного грошового зобов`язання, від якої здійснювалося її обчислення, та порядку визначення її остаточного розміру. При цьому з наданої первісним кредитором відомості про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором убачається нарахування лише комісії та процентів, тоді як відомості про нарахування пені у будь-якому розмірі відсутні. Водночас сума пені у розмірі 4000,00 грн зазначена лише у Реєстрі прав вимоги та у виписці з особового рахунка, складеній новим кредитором після відступлення права вимоги, що саме по собі не підтверджує правомірність її нарахування та не дає суду можливості перевірити правильність визначення її розміру відповідно до умов Кредитного договору. За таких обставин суд дійшов висновку, що позивач не довів належними та допустимими доказами обґрунтованість заявленої до стягнення пені у розмірі 4000,00 грн.
З огляду на наведене належна до стягнення з відповідача на користь позивача сума заборгованості за кредитним договором кредитним договором № 1959840 від 15 грудня 2019 року складає 18680,00грн., з яких 8000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 10680,00 грн заборгованість за відсотками.
Оскільки відповідач в судове засідання не з`явився та належними доказами не спростував доводи позивача, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, та враховуючи те, що умовами кредитного договору встановлено обов`язок позичальника повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, визначені договором, а також те, що позичальник не виконує взятті на себе зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту, суд приходить до висновку, що у позивача виникло право вимоги повернення вказаної суми заборгованості.
На підставі аналізу наведених норм законодавства та досліджених судом доказів, що містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задволенню, та з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором № 1959840 від 15 грудня 2019 року у розмірі 18680,00 грн.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд враховує, що відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача також слід стягнути судовий збір в розмірі 2103,79 грн.,пропорційно розміру задоволених вимог.
Крім того, згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, витрати на професійну правничу допомогу.
Вирішуючи питання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.
Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).
Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).
Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України);
3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).
Такі правові позиції викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 (провадження № 61-22131св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18), від 15 червня 2021 року у справі № 159/5837/19 (провадження № 61-10459св20), від 01 вересня 2021 року у справі № 178/1522/18 (провадження № 61-3157св21). Вказана судова практика є незмінною.
Згідно вимог ст. 137, ст. 141 ЦПК України зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
На підтвердження надання та понесення витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: копії договору про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01 липня 2025 року, укладеного між ТОВ "ФК Кредит-Капітал" та Адвокатським об`єднанням "Апологет", копію акта №Д/23795 наданих послуг (правової (правничої допомоги) від 14.04.2026 року, та детальний опис наданих послуг від 14 квітня 2026 року до акту №Д/23795 за договором про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01 липня 2025 року, копію ордеру про надання правничої допомоги ТОВ "ФК "Кредит -Капітал" адвокатом Усенком М. І., копію свідоцтва про право на заняття адвокатськю діяльністю Усенка М. І. (а.с.31-37),  відповідно яких вартість наданої професійної правничої допомоги по даній справі оцінюється в сумі 8000 грн. 
Враховуючи наведене, а також часткове задоволення позовних вимог, суд приходить до висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу в даній справі не є співмірним з складністю справи та виконаними адвокатами роботами, обсягом наданих послуг, а тому, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає, що витрати на правничу допомогу мають складати 4000 грн.
Керуючись ст.ст. 512, 514, 525, 526, 530, 610, 612, 1048, 1050, 1054, 1056, 1077, 1078 ЦК України, ст.ст. 11, 13, 76-81, 137, 141, ч.8 ст. 178, 259, 263-265, 272, 273, 279-283, 289 ЦПК України, суд, -
ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Кредит Капітал" до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), на користь ТзОВ Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» (ЄДРПОУ 35234236, адреса: 79018, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, корпус 28, IBAN: НОМЕР_2 в АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», МФО 300614), заборгованість за Кредитним договором № 1959840 від 15.12.2019 року в сумі 18680,00 грн.
Стягнути з  ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), на користь ТзОВ Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» (ЄДРПОУ 35234236, адреса: 79018, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, корпус 28, IBAN: НОМЕР_2 в АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», МФО 300614), судовий збір в сумі 2103,79грн.
Стягнути з  ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), на користь ТзОВ Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» (ЄДРПОУ 35234236, адреса: 79018, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, корпус 28, IBAN: НОМЕР_2 в АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», МФО 300614), витрати на професійну правничу допомогу в розімрі 4000,00 грн.
В задоволені решти позовних вимог - відмовити.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Позивач, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Сторони по справі:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Кредит-Капітал", місцезнаходження: 79029, м.Львів, вул.Смаль-Стоцького, буд. 1, корпус 28, код ЄДРПОУ 35234236.
Відповідач:  ОСОБА_1 , який зареєстрований в АДРЕСА_1 ,реєстраційний номер облікової картки платника податків  НОМЕР_1 .

Суддя: