ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2026 року 
м. Київ

cправа № 925/765/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Кондратової І. Д. - головуючої, суддів - Баранця О. М., Кролевець О. А., 

за участю секретаря судового засідання: Гнідобор А. В. ,

за участю представників учасників справи: 

- прокуратури - Зарудяної Н. О.,

- відповідача 2 - Моцайко В. С. (адвокат),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Черкасиенергозбут"
на рішення Господарського суду Черкаської області від 24.10.2024
(суддя Зарічанська З. В.)
та постанову Північного апеляційного господарського суду 16.03.2026
(головуючий - Пономаренко Є. Ю., судді: Демидова А. М., Руденко М. А.)
у справі за позовом Заступника керівника Черкаської окружної прокуратури Черкаської області, в інтересах держави, уповноваженими органами якої виступають: 1) Черкаська міська рада; 2) Департамент охорони здоров`я та медичних послуг Черкаської міської ради, 
до: 1) Комунального некомерційного підприємства "Черкаська міська дитяча лікарня"; 2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Черкасиенергозбут", 
про визнання недійсними додаткових угод до договору про постачання електричної енергії споживачу та стягнення 168 661,84 грн
Розпорядженням заступника керівника Апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду № 32.2-01/1142 від 15.07.2026 призначено проведення повторного автоматизованого розподілу справи № 925/765/24 у зв`язку з відпусткою судді Вронської Г. О.
Згідно із протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.07.2026 для розгляду справи № 925/765/24 визначено колегію суддів Касаційного господарського суду у наступному складі: головуюча - Кондратова І. Д., судді: Баранець О. М., Кролевець О. А.
ІСТОРІЯ СПРАВИ
1. Короткий зміст позовних вимог
Заступник керівника Черкаської окружної прокуратури Черкаської області (далі - прокурор), в інтересах держави, уповноваженими органами якої виступають: 1) Черкаська міська рада (далі - позивач-1); 2) Департамент охорони здоров`я та медичних послуг Черкаської міської ради (далі - позивач-2) звернувся до Господарського суду Черкаської області з позовом до Комунального некомерційного підприємства "Черкаська міська дитяча лікарня" (далі - відповідач-1, КНП "Черкаська міська дитяча лікарня") та Товариства з обмеженою відповідальністю "Черкасиенергозбут" (далі - відповідач-2, скаржник, ТОВ "Черкасиенергозбут") з вимогами:
- визнати недійсними додаткові угоди № 2 від 12.05.2021, № 3 від 06.09.2021, № 4 від 08.09.2021, № 5 від 11.10.2021, № 6 від 10.11.2021, № 7 від 11.11.2021, № 8 від 12.11.2021, № 9 від 15.11.2021, № 11 від 13.12.2021 та № 12 від 14.12.2021 до договору № 71011000216 про постачання електричної енергії споживачу від 25.03.2021, укладеного між відповідачами;
- стягнути з відповідача-2 на користь позивача-1 кошти у сумі 168 661,84 грн.
В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначив, що додаткові угоди укладені всупереч вимогам пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", за відсутності коливання ціни товару на ринку в бік збільшення в період їх укладення.
2. Стислий виклад обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій
КНП "Черкаська міська дитяча лікарня" за переговорною процедурою (скорочена) проведено закупівлю 431 800 кВт*год електричної енергії ДК 021:2015: 09310000-5. Місце поставки товарів: 18010, Україна, Черкаська обл., м. Черкаси, вул. Олени Теліги, 4. Дата доставки: до 31 грудня 2021. Джерело фінансування закупівлі - кошти місцевого бюджету. Очікувана вартість предмета закупівлі 926 651, 44 грн.
12.03.2021 КНП "Черкаська міська дитяча лікарня" проведено переговорну процедуру з ТОВ "Черкасиенергозбут" на предмет можливості останніми здійснити поставку електричної енергії КНП "Черкаська міська дитяча лікарня" в кількості 431 800 кВт*год.
25.03.2021 між ТОВ "Черкасиенергозбут" (постачальник) та КНП "Черкаська міська дитяча лікарня" (споживач) було укладено договір про постачання електричної енергії споживачу № 71011000216 (далі - договір).
За договором постачальник продає електричну енергію (далі - товар) споживачу для забезпечення потреб останнього, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити товар, в порядку та на умовах, передбачених договором (пункт 2.2 договору).
Відповідно до пункту 5.1 договору споживач розраховується з постачальником за товар за ціною, що на дату укладання договору становить 2,14602 грн з ПДВ, в т. ч. ціна за одиницю товару становить 1,793304 грн з ПДВ та ціна за передачу електричної енергії становить 0,375312 грн з ПДВ. 
12.05.2021 між відповідачем-1 та відповідачем-2 було укладено додаткову угоду № 2 до договору, якою збільшили ціну за одиницю товару на 8,34 % до 2,325168 грн.
Підставою для укладення додаткової угоди № 2 був експертний висновок № О-426 від 26.04.2021, відповідно до якого коливання середньозваженої ціни електричної енергії за ІІ декаду квітня (11-20 квітня) 2021 року відносно І декади квітня (01-10 квітня) 2021 року, в торговій зоні - ОЕС України згідно із інформацією ДП "Оператор ринку", по результатам торгів на РДН, становить: 1325,16 грн/МВт. год за І декаду квітня 2021 року та 1520,96 грн/МВт. год за ІІ декаду квітня 2021 року, коливання середньозваженої ціни + 14,78 %.
В подальшому між відповідачем-1 та відповідачем-2 було укладено додаткові угоди №3, № 4, № 5, № 6, № 7, № 8, № 9, № 11 та № 12 до договору, якими зменшено обсяг постачання товару та збільшено ціну товару.
3. Короткий зміст судових рішень
24.10.2024 Господарський суд Черкаської області ухвалив рішення, яким позов задовольнив повністю; визнав недійсними додаткові угоди № 2 від 12.05.2021, № 3 від 06.09.2021, № 4 від 08.09.2021, № 5 від 11.10.2021, № 6 від 10.11.2021, № 7 від 11.11.2021, № 8 від 12.11.2021, № 9 від 15.11.2021, № 11 від 13.12.2021 та № 12 від 14.12.202, укладені сторонами договору № 71011000216 про постачання електричної енергії споживачу від 25.03.2021, укладеного між відповідачами; стягнув з відповідача-2 на користь позивача-1 кошти у сумі 168 661,84 грн.
Суд першої інстанції визнаючи недійною, зокрема, додаткову угоду № 2 до договору виходив із того, що за період між підписанням сторонами договору та звернення відповідача-2 з пропозицією укласти додаткову угоду № 2 до договору, якою збільшено ціну за одиницю товару, коливання ціни такого товару якщо і відбулося, то в бік зменшення, отже, хоча сторони і збільшили ціну товару в межах допустимих 10 %, проте зробили це безпідставно, оскільки ціна на товар не зросла, а навпаки зменшилась.
Не погодившись із рішенням Господарського суду Черкаської області від 24.10.2024, відповідач-2 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати вказане рішення в частині задоволення вимоги про визнання недійсною додаткової угоди №2 від 12.05.2021 та стягнення коштів в сумі 63 274,71 грн й прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у вказаних частинах.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 16.03.2026 рішення Господарського суду Черкаської області від 24.10.2024 в оскаржуваній частині залишено без змін.
Суд апеляційної інстанції зазначив, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що спірна додаткова угода №2 підлягає визнанню недійсною на підставі частини 1 статті 215 ЦК України, як така, що суперечить пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" та принципу максимальної економії бюджетних коштів, який передбачений пунктом 2 частини першої статті 5 Закону України "Про публічні закупівлі", оскільки при укладенні додаткової угоди №2 сторонами не дотримано вимог закону щодо обґрунтованого збільшення ціни за одиницю товару. При цьому, апеляційний господарський суд відхилив посилання відповідача-2 на експертні висновки Черкаської торгово-промислової палати України з огляду на те, що вони не містять будь-якої інформації саме про факт коливання цін на електричну енергію у порівняні з моментом укладення договору та моментом звернення постачальника з пропозицією внести зміни до договору в частині зміни (збільшення) ціни за одиницю товару.
4. Короткий зміст вимог касаційної скарги. Узагальнені доводи касаційної скарги. Доводи інших учасників справи
20.04.2026 відповідач-2 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції у цій справі скасувати в частині задоволення позову про визнання недійсною додаткової угоди № 2 від 12.05.2021 та стягнення коштів у сумі 63 274,71 грн, й ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову в зазначеній частині відмовити.
На виконання вимог пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень скаржник визначає випадки, передбачені пунктами 1 та 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.
Обґрунтовуючи наявність випадку відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України скаржник зазначає, що суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували норми статей 651, 652 Цивільного кодексу України, пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" і не врахували висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 29.03.2019 у справі № 826/6926/17 та від 04.09.2024 у справі № 924/71/24, щодо належності висновків торгово-промислової палати для підтвердження коливання ціни на ринку електричної енергії щодо застосування найбільш сприятливого для особи способу тлумачення; норму абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 № 1697-VII, і не врахували висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 18.12.2025 у справі № 120/15266/23, від 17.01.2025 у справі № 616/458/21 та від 19.02.2025 у справі № 339/530/23, щодо застосування рішення Конституційного Суду України від 03.12.2025 № 6-р(ІІ)/2025 у справі № 3-28/2024(59/24).
Обґрунтовуючи наявність підстави касаційного оскарження відповідно до пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України скаржник вважає, що наразі відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми у подібних правовідносинах, а саме застосування норми прямої дії - частини першої статті 57 Конституції України до пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" у зв`язку з її неточністю, незрозумілістю та можливістю двозначного тлумачення.
5. Розгляд клопотань
Від відповідача-2 надійшло до Верховного Суду клопотання про зупинення провадження у цій справі до закінчення розгляду Конституційним Судом України справи № 3-78/2026(178/26) за конституційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр Газ Ресурс" щодо конституційності пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" та прийняття Конституційним Судом України відповідного рішення. 
Черкаська обласна прокуратура подала заперечення проти клопотання ТОВ "Черкасиенергозбут" про зупинення провадження у справі, в яких просить відмовити у його задоволенні.
Розглянувши клопотання про зупинення провадження у цій справі, Верховний Суд не знаходить підстав для його задоволення, оскільки відповідно до пункту 5 частини першої статті 227 ГПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду. 
Наразі встановлені у цій справі обставини та зібрані докази дозволяють Суду належним чином оцінити доводи касаційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права та вирішити питання про наявність або відсутність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень. 
6. Позиція Верховного Суду
За чинним конституційним правопорядком, що його визначено приписами пункту 14 частини першої статті 92, пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України, на рівні закону забезпечується право на апеляційний перегляд кожної справи, а право на касаційне оскарження судового рішення забезпечується лише в тих випадках, що їх визначив законодавець.
У постанові від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що тенденції нормативно-правового регулювання національної моделі касаційного оскарження свідчать про перехід на конституційному рівні до моделі обмеженої касації, що реалізується, зокрема, за допомогою введення переліку випадків, коли рішення підлягає касаційному оскарженню, а також низки процесуальних фільтрів. Встановлення в процесуальному кодексі виняткових підстав для касаційного оскарження у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним, має слугувати формуванню дієвої судової системи, що гарантуватиме особі право на остаточне та обов`язкове судове рішення. Введення процесуальних "фільтрів" не порушує право на доступ до суду, оскільки таке право вже реалізоване при зверненні до суду першої та апеляційної інстанцій, можна стверджувати, що введення процесуальних "фільтрів" допуску до перегляду судових рішень касаційним судом не порушує право доступу до правосуддя (пункти 5.10, 5.16, 5.21 постанови).
У статті 287 ГПК України, якою регламентоване право касаційного оскарження, визначено перелік судових рішень, які підлягають касаційному оскарженню у господарському процесі, а також визначені підстави та випадки, коли касаційне оскарження допускається.
З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом застосовуються правила статті 300 ГПК України, відповідно до якої переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша). 
Предметом даного касаційного перегляду є судові рішення у справі № 925/765/24 в частині задоволення позову про визнання недійсною додаткової угоди № 2 від 12.05.2021 та стягнення коштів у сумі 63 274,71 грн.
Отже, відповідно до вимог статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції переглядає оскаржувані судові рішення лише в частині задоволення позову про визнання недійсною додаткової угоди № 2 від 12.05.2021 та стягнення коштів у сумі 63 274,71 грн.
Щодо підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України
Як зазначалося раніше, касаційне провадження у справі відкрито, зокрема, відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, яка визначає, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
Наведене узгоджується із частиною четвертою статті 236 ГПК України, яка визначає, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Отже, відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) відсутня постанова Верховного Суду про відступлення від такого висновку; (3) висновок Верховного Суду стосується правовідносин, які є подібними.
При цьому, підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.
Верховний Суд також неодноразово зазначав, що не можна посилатися на неврахування висновку Верховного Суду як на підставу для касаційного оскарження, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення.
Неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, зокрема, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі.
Колегія суддів враховує, що процесуальний кодекс та інші законодавчі акти не містять визначення поняття "подібні правовідносини", а також будь-яких критеріїв визначення подібності правовідносин з метою врахування відповідного висновку, тому для розуміння відповідних термінів звертається до правових висновків, викладених у судових рішеннях Великої Палати Верховного Суду.
Так, у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 Велика Палата Верховного Суду визначила наступні критерії подібності правовідносин у розумінні норм процесуального законодавства:
- термін "подібні правовідносини" може означати як ті, що мають лише певні спільні риси з іншими, так і ті, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші (пункт 24 постанови);
- для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін "подібні правовідносини", зокрема пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України та пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями (пункт 25 постанови);
- подібність спірних правовідносин, виявлена одночасно за трьома критеріями, означатиме тотожність цих відносин (однакового виду суб`єкти, однаковий вид об`єкта й однакові права та обов`язки щодо нього). Але процесуальний закон не вимагає встановлювати тотожність. З огляду на значення слова "подібний" не завжди означає тотожність (пункт 28 постанови);
- у кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів. Тому з метою застосування відповідних приписів процесуального закону не будь-які обставини справ є важливими для визначення подібності правовідносин (пункт 31 постанови).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що таку подібність суд касаційної інстанції визначає з урахуванням обставин кожної конкретної справи. Це врахування слід розуміти як оцінку подібності насамперед змісту спірних правовідносин (обставин, пов`язаних із правами й обов`язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів), а за необхідності, зумовленої специфікою правового регулювання цих відносин, - також їх суб`єктів (видової належності сторін спору) й об`єктів (матеріальних або нематеріальних благ, щодо яких сторони вступили у відповідні відносини) (пункт 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі №233/2021/19).
Здійснена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 конкретизація полягає у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими (пункт 39 постанови).
Суд відхиляє доводи скаржника про те, що суди першої та апеляційної інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень не врахували висновки Верховного Суду України, викладені у постановах від 29.03.2019 у справі № 826/6926/17 та від 04.09.2024 у справі № 924/71/24, від 18.12.2025 у справі № 120/15266/23, від 17.01.2025 у справі № 616/458/21 та від 19.02.2025 у справі № 339/530/23, з огляду на таке.
Верховний Суд у постанові від 29.03.2019 у справі №826/6926/17, на яку посилається скаржник, зазначив, що суди попередніх інстанцій обґрунтовано відхилили доводи про те, що викладені у довідках Дніпропетровської ТПП та ДП "Держзовнішінформ" відомості мають інформаційний характер та не можуть бути підтверджені коливанням цін на нафтопродукти, а належним органом, уповноваженим надавати інформацію щодо коливання ціни товару на ринку є Держкомстат України з огляду на те, що вимогами чинного законодавства не передбачено, якими саме документами має бути підтверджено коливання цін на товари; зазначив, що безпідставними є посилання на те, що такими документами мають бути виключно документи видані Держкомстатом України.
Верховний Суд у постанові від 04.09.2024 у справі №924/71/24, на яку посилається скаржник, вказав, що суд апеляційної інстанції зробив обґрунтований висновок про належне доведення відповідачем коливання ціни товару на ринку на підставі довідки Хмельницької ТПП про середньозважені ціни купівлі-продажу електричної енергії на ринку на добу наперед (РДН) для Об`єднаної енергосистеми України, яка містить посилання на оператора ринку та його офіційний сайт.
У наведених скаржником постановах Верховний Суд лише перевірив правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в частині надання оцінки довідкам ТПП в межах конкретної справи.
У цій справі суди попередніх інстанцій, дослідивши зміст експертного висновку Черкаської ТПП України, наданого ТОВ "Черкасиенергозбут", оскільки такий експертний висновок не містить будь-якої інформації саме про факт коливання цін на електричну енергію у порівняні з моментом укладення договору та моментом звернення постачальника з пропозицією внести зміни до договору в частині зміни (збільшення) ціни за одиницю товару.
З наведеного вбачається, що на відміну від обставин справ, встановлених у постановах Верховного Суду від 29.03.2019 у справі №826/6926/17, від 04.09.2024 у справі №924/71/24, на які посилається скаржник, у цій справі суди встановили, що експертний висновок Черкаської ТПП України не підтверджує факт коливання цін на електричну енергію.
Крім того, у справі № 120/15266/23, яка переглядалась Верховним Судом, предметом спору були вимоги про: - визнання протиправною бездіяльність Тростянецької селищної ради, Гордіївської гімназії Тростянецької селищної ради Вінницької області стосовно не вжиття заходів щодо приведення у готовність до використання захисної споруди цивільного захисту; зобов`язання Тростянецької селищної ради, Гордіївської гімназії Тростянецької селищної ради Вінницької області привести у готовність до використання захисну споруду цивільного захисту. 
У справі № 616/458/21, яка переглядалась Верховним Судом, предметом спору були вимоги про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та визнання контракту продовженим.
У справі № 339/530/23, яка переглядалась Верховним Судом, предметом спору були вимоги про поновлення на роботі та зобов`язання вчинити дії.
Отже, у справі, що переглядається, на відміну від справ №№ 120/15266/23, 616/458/21, 339/530/23, зовсім інші предмет, підстави позову, зміст позовних вимог, матеріально-правове регулювання спірних правовідносин та встановлені фактичні обставини.
Таким чином, проаналізувавши зміст постанов Верховного Суду (на які посилається скаржник), за критеріями подібності, враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19, колегія суддів дійшла висновку про неподібність цих справ за змістовним критерієм. Відтак, правовідносини у справах, на які посилається скаржник, та у справі, що переглядається, не є релевантними за критеріями подібності. 
Суд касаційної інстанції звертає увагу на те, що посилання на практику Верховного Суду (без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах) щодо оцінки того чи іншого аргументу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судами попередніх інстанцій у справі, що розглядається, норм матеріального права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування.
Отже, наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена у пункті 1 частини другої статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження після відкриття касаційного провадження. 
Таким чином, зазначене свідчить про наявність підстав для закриття касаційного провадження з підстави оскарження судового рішення, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, відповідно до пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України.
Щодо підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України
Відповідно до приписів пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, зокрема, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
Положення цієї статті спрямовані на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України, необхідно встановити відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а також, наявність/відсутність неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
В обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, відповідач-2 стверджує, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування частини першої статті 57 Конституції України у поєднанні з неточністю, незрозумілістю та можливістю двозначного тлумачення змісту пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі".
За змістом доводів касаційної скарги у цій частині ТОВ "Черкасиенергозбут" фактично стверджує про несправедливість положень пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" в частині обмежень щодо збільшення ціни товару більш ніж на 10% від початково встановленої ціни в договорі про закупівлю.
Разом з тим суди попередніх інстанцій встановили, що при укладенні додаткової угоди № 2 не відбулося перевищення встановленого пунктом 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" гранично допустимого 10% збільшення ціни за одиницю товару, а підставою для визнання вказаної додаткової угоди недійсною стало недоведення відповідачем обставини коливання ціни на електричну енергію у спірний період.
Відтак, оскільки судами попередніх інстанцій не визнавалася недійсною додаткова угода № 2 у зв`язку із збільшенням ціни товару більш ніж на 10% від початково встановленої ціни в договорі про закупівлю, у Суду відсутні підстави формувати висновок щодо застосування визначених скаржником норм.
Таким чином, наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена у пункті 3 частини другої статті 287 ГПК України, не підтвердилася. 
7. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними (пункт 5 частини першої статті 296 ГПК України).
Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.
Відповідно до частини 1 статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на наведене, Верховний Суд дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження у справі № 925/765/24 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Черкасиенергозбут" на рішення Господарського суду Черкаської області від 24.10.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду 16.03.2026 з підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, та залишення касаційної скарги в частині оскарження рішення Господарського суду Черкаської області від 24.10.2024 та постанови Північного апеляційного господарського суду 16.03.2026 у справі № 925/765/24 з підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції в оскаржуваній частині без змін через відсутність передбачених процесуальним законом підстав для їх скасування.
8. Судові витрати
З огляду на те, що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді касаційної інстанції, покладаються на скаржника. 
Керуючись статтями 296, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
УХВАЛИВ :
1. Відмовити у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Черкасиенергозбут" про зупинення провадження у справі.
2. Касаційне провадження у справі № 925/765/24 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Черкасиенергозбут" на рішення Господарського суду Черкаської області від 24.10.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду 16.03.2026 з підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, закрити.
3. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Черкасиенергозбут" в частині оскарження рішення Господарського суду Черкаської області від 24.10.2024 та постанови Північного апеляційного господарського суду 16.03.2026 у справі № 925/765/24 з підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, залишити без задоволення.
4. Рішення Господарського суду Черкаської області від 24.10.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду 16.03.2026 у справі № 925/765/24 в оскаржуваній частині залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуюча І. Кондратова

Судді О. Баранець

О. Кролевець