ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6915/26 Справа № 636/9429/25 | | Суддя у 1-й інстанції - Приходченко О. С. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Агєєва О.В.,
суддів:  Красвітної Т.П., Халаджи О.В.,
за участю секретаря судового засідання Кирилішиної В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро цивільну справу №636/9429/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Єврокредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Новокодацького районного суду міста Дніпра від 18 лютого 2026 року, ухвалене у складі судді Приходченко О.С.,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ТОВ «ФК Єврокредит» звернувся до Чугуївського міського суду Харківської області з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог ТОВ «ФК Єврокредит» посилається на те, що 13 липня 2021 року між АТ «Мегабанк» і відповідачем було укладено кредитний договір №TDВ.2021.0082.19927, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_1 кредит, встановивши кредитний ліміт у розмірі до 200000 грн. строком на 12 місяців, а відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 56% річних. 
03 вересня 2024 року між АТ «Мегабанк» і ТОВ «Мустанг Фінанс» було укладено договір факторингу №GL1N426240, відповідно до умов факторингу банк відступив, а ТОВ «Мустанг Фінанс» набуло право вимоги за кредитним договором №TDВ.2021.0082.19927 від 13 липня 2021 року. 
27 грудня 2024 року між ТОВ «Мустанг Фінанс» і ТОВ «ФК Єврокредит» було укладено договір про відступлення прав вимоги, за умовами якого до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором №TDВ.2021.0082.19927 від 13 липня 2021 року, укладеним між АТ «Мегабанк» і ОСОБА_1 . 
Відповідач свої зобов`язання за договором не виконала, чим порушила умови договору, тому станом на 03 вересня 2024 року розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитними зобов`язаннями становить 149580,39 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 49933,04 грн., заборгованості по відсоткам у розмірі 99647,35 грн. 
У зв`язку із чим просить суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитом у розмірі 149580,39 грн., а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрати за надання правничої допомоги у розмірі 11200 грн.

Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 17 листопада 2025 року позовну заяву ТОВ «ФК Єврокредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - направлено до Новокодацького районного суду міста Дніпра - за підсудністю. 

Рішенням Новокодацького районного суду міста Дніпра від 18 лютого 2026 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК Єврокредит» заборгованість за кредитним договором №TDВ.2021.0082.19927 від 13 липня 2021 року у розмірі 149580,39 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 49933,04 грн. та заборгованості по відсоткам у розмірі 99647,35 грн., а також судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2422,40 грн., а всього 152002,79 грн.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 -  ОСОБА_2  подав апеляційну скаргу, в якій вважає рішення суду незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд дійшов висновку про правомірність нарахування процентів після 13 липня 2022 року, пославшись на те, що кредитний договір діє протягом трьох років та підлягає автоматичному продовженню. Водночас суд не врахував, що строк дії договору та строк кредитування не є тотожними правовими категоріями, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права.
Зазначає, що сам по собі строк дії договору, навіть якщо він становить три роки або підлягає пролонгації, не змінює строку кредитування та не створює підстав для безперервного нарахування процентів як плати за користування кредитом. Більше того, умова про автоматичну пролонгацію договору не може тлумачитися як така, що змінює строк кредитування, оскільки вона не містить конкретизації нових строків виконання зобов`язань, не визначає новий період користування кредитом та не підтверджує фактичного надання кредитних коштів після спливу первісного строку. 
Суд першої інстанції неправильно застосував положення статей 1048 та 1050 Цивільного кодексу України, не врахував правову позицію Великої Палати Верховного Суду та безпідставно визнав правомірним нарахування процентів після спливу строку кредитування. Це призвело до неправильного визначення розміру заборгованості та ухвалення незаконного рішення. 
Обґрунтовуючи наявність заборгованості, суд виходив із виписок по рахунку та розрахунку заборгованості, наданого позивачем. При цьому суд вказав, що виписки є належними доказами у розумінні статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», однак дійшов помилкового висновку щодо доведеності розміру заборгованості. 
Суд не встановив, чи узгоджується розрахунок заборгованості із фактичним рухом коштів по рахунку. 
Натомість із самих виписок вбачається, що сума витрат за рахунком відповідача відповідає сумі надходжень, що свідчить про відсутність непогашеного залишку кредитних коштів. Така арифметична рівність виключає можливість існування заборгованості у заявленому розмірі та прямо суперечить висновкам суду. 
Водночас позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували ідентичність інформації, відображеної у зазначених виписках, а також не розкрито механізм формування таких документів, порядок перенесення даних між системами обліку та гарантії їх незмінності. У матеріалах справи відсутні будь-які технічні документи, акти звірки або інші докази, які б унеможливлювали втручання, зміну або спотворення даних при їх формуванні чи перенесенні 
У даній справі позивач повинен був довести не лише факт укладення кредитного договору, але й наявність заборгованості, її розмір, правомірність нарахування процентів та їх відповідність умовам договору. 
Водночас суд фактично визнав доведеними зазначені обставини виключно на підставі внутрішнього розрахунку позивача та виписок по рахунку, не перевіривши їх належність, допустимість та достовірність, а також не встановивши, чи узгоджуються вони між собою та з фактичним рухом коштів. 
У мотивувальній частині рішення відсутній аналіз наведених аргументів відповідача, що свідчить про неповне з`ясування обставин справи. 
У зв`язку з чим просив рішення Новокодацького районного суду міста Дніпра від 18 лютого 2026 року у скасувати та ухвалити нове рішення, про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК Єврокредит» в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи в судове засідання апеляційного суду не з`явились про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку.
Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання оскільки, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Судом встановлено, що 13 липня 2021 року між АТ «Мегабанк» і відповідачем було укладено кредитний договір №TDВ.2021.0082.19927, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_1 кредит, встановивши кредитний ліміт у розмірі до 200000 грн. строком на 12 місяців, а відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 56 % річних.
03 вересня 2024 року відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом №GFD001-UA-20240618-01260 від 09 липня 2024 року, між АТ «Мегабанк» і ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» був укладений договір №GL1N426240 про відступлення права вимоги.
27 грудня 2024 року між ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» і ТОВ «ФК Єврокредит» було укладено договір факторингу №1/12, відповідно до умов якого позивач набув право вимоги за кредитним договором №TDВ.2021.0082.19927 від 13 липня 2021 року.
Згідно з розрахунком заборгованості, наданим позивачем, заборгованість відповідача за кредитним договором №TDВ.2021.0082.19927 від 13 липня 2021 року становить 149580,39 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 49933,04 грн., заборгованості по відсоткам у розмірі 99647,35 грн. 
Відповідач свої зобов`язання не виконала, грошові кошти не повернула, відсотки не сплатила.

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «ФК Єврокредит», суд першої інстанції ви ходив з того, що позивач надав суду належні та допустимі докази на підтвердження того, що у відповідача ОСОБА_1 перед позивачем існує заборгованість, яка нею добровільно не сплачується, а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, тому стягнув з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №TDВ.2021.0082.19927 від 13 липня 2021 року у розмірі 149580,39 грн.., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 49933,04 грн. та заборгованості по відсоткам у розмірі 99647,35 грн. 

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).
Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Згідно з частинами 1, 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Статтями 1046-1047 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, тобто належним виконанням зобов`язань з боку відповідача є повернення кредиту та сплата процентів за користування ним у строки, у розмірі та валюті, як це було визначено кредитним договором.
Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Відповідно до статті 611ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, припис абзацу другого частини 1 статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 цього Кодексу, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
У зазначеній постанові Верховний Суд сформував низку правових висновків. Зокрема, Велика Палата розмежувала поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання».
Окрім того, в п.54 постанови Верховний Суд вказав, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України.
Тобто, згідно з позицією Верховного Суду, припинення нарахування передбачених договором процентів можливо у двох випадках: закінчення строку кредитування, який визначений договором, та пред`явлення вимоги в порядку ч.2 ст.1050 ЦК України.
Вказаний висновок підтримано у постановах Верховного Суду у справах №296/10217/15-ц від 07 липня 2020 року, №912/1120/16 від 04 лютого 2020 року, №910/18943/20 від 27 липня 2021 року.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточнюючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18 січня 2022 року (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).

З матеріалів справи вбачається, 13 липня 2021 року між АТ «Мегабанк» та ОСОБА_1 було укладено Договір №TDВ.2021.0082.19927 про приєднання до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank.
Згідно з п.1. Заяви-Договору підписанням цієї Заяви-Договору клієнт беззастережно підтверджує: прийняття в повному обсязі Публічної пропозиції АТ «Мегабанк» на приєднання до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank, що розміщений у місці інформування клієнта та на сайті АТ «Мегабанк» та в мережі інтернет; згоду з умовами Договору, а також положення усіх додатків до нього; укладання з банком шляхом приєднання до договору, який складається з публічної частини договору, що розміщена у місці інформування клієнта та на сайті АТ «Мегабанк» та в мережі інтернет та індивідуальної частини договору, а саме цієї Заяви-Договору, підписанням якої клієнт приєднується до договору в цілому.
Відповідно до п.2 договору, банк відкриває клієнту: поточний рахунок № НОМЕР_1 (у гривні), що обслуговується за дебетово-кредитною схемою, поточні рахунки № НОМЕР_2 (у доларах США), № НОМЕР_3 (у Євро), що обслуговуються за дебетовою схемою, а також видає платіжну картку міжнародної платіжної системи Visa International Gold Rewards. Картка є власністю Банку.
Згідно з п.4. договору, може надавати клієнту кредит шляхом сплати з карткового рахунку платежів клієнта, здійснення його розрахункових операцій та видачі йому готівки на суму, що перевищує залишок на цьому рахунку, але в межах Доступного ліміту кредитної лінії, а саме: розмір максимального ліміту кредитної лінії 200 000,00 грн., пільговий період 62 дні; процентна ставка у пільговий період (фіксована), 0,0001% річних; процентна ставка за користування Доступним лімітом кредитної лінії, 56% річних.
Підписавши Заяву-Договір на відкриття рахунку та видачу платіжної картки від 13 липня 2021 року відповідач підтвердила відкриття банком поточних рахунків у гривні, доларах США, у Євро та отримання платіжної картки №4653-6943-2615-2354.
Заява-Договір №TDВ.2021.0082.19927 про приєднання до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank від 13 липня 2021 року з додатками, Паспорт споживчого кредиту підписані відповідачем власноручно.
АТ «Мегабанк» виконав свої зобов`язання за договором, відкривши відповідачу поточні рахунки, видавши платіжну картку № НОМЕР_4 та здійснивши перерахування кредитних коштів на поточний рахунок відповідача в межах ліміту кредитної лінії, що підтверджується виписками з особового рахунку  ОСОБА_1 , відкритим у АТ «Мегабанк».
Станом на 03 вересня 2024 року заборгованість  ОСОБА_1  за кредитом складає 149580,39 грн., що підтверджується виписками з особового рахунку, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 49933,04 грн., заборгованості по відсоткам у розмірі 99647,35 грн. 

03 вересня 2024 року відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом №GFD001-UA-20240618-01260 від 09 липня 2024 року, між АТ «Мегабанк» та ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» був укладений Договір №GL1N426240 про відступлення прав вимоги.
Пунктом 2 Договору №GL1N426240 передбачено, що після набуття новим кредитором прав вимоги, новий кредитор має право на власний розсуд відступати (продавати, здійснювати наступне відступлення) такі права вимоги повністю або в частині третім особам в порядку, встановленому чинним законодавством України.
27 грудня 2024 року між ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» та ТОВ «ФК Єврокредит» укладено Договір № 1/12 про відступлення прав вимоги.
Відповідно до Додатку №1 «Реєстр Боржників» до вказаного договору про відступлення прав вимоги серед інших, до ТОВ «ФК Єврокредит» перейшло і право вимоги до  ОСОБА_1  - боржника за кредитним договором №TDВ.2021.0082.19927 від 13 липня 2021 року на загальну суму 149580,39 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 49933,04 грн., заборгованості по відсоткам у розмірі 99647,35 грн. 

Звертаючись до суду з позовом, ТОВ «ФК Єврокредит» надало розрахунок заборгованості відповідно до змісту якого вбачається, що станом на дату подачі позову у ОСОБА_1 утворилась заборгованість за кредитним договором №TDВ.2021.0082.19927 від 13 липня 2021 року на загальну суму 149580,39 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 49933,04 грн., заборгованості по відсоткам у розмірі 99647,35 грн.

Згідно п.4 Заяви-договору між сторонами узгоджено умови кредитування, а саме: сума максимального ліміту кредитної лінії становить 200 000,00 грн.; сума доступного ліміту кредитної лінії згідно з паспортом споживчого кредиту; строк кредиту 12 міс.; пільговий період 62 дні; процентна ставка (фіксована), % річних: базова складає 56%, у пільговий період 0,0001%; обов`язковий мінімальний платіж (ОМП), % від використаного доступного ліміту становить 5,0%; строк оплати ОМП є передостанній робочий день місяця, в який здійснюється розрахунок/нарахування обов`язкових платежів клієнта за відповідний звітний період.
Відповідно до п.5 Заяви-договору такі умови, як: права та обов`язки сторін; відповідальність сторін; порядок обчислення, зміни та сплати процентів; порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; порядок повернення (в т.ч. дострокового) кредиту; порядок зміни і припинення дії Договору, погоджено в публічній частині договору. Зокрема, зазначено, що за невиконання та/або неналежне виконання клієнтом зобов`язання щодо сплати заборгованості за кредитною лінією, та щодо сплати процентів за користування за кредитною лінією клієнт несе відповідальність щодо сплати 80,00% річних від простроченої суми за весь період прострочення, що також закріплено розділом 1.7. публічної частини Договору та п.8.11. Тарифів todobank.
Відповідно до п.8.9 Тарифами на послуги банку нарахування процентів у випадку наявності простроченої заборгованості (використання несанкціонованого овердрафту, % річних) складає 50%. Тобто сторони договору погодили можливість і порядок нарахування підвищених відсотків у разі невиконання зобов`язань у строк.
Разом з тим, за умовами п.8 розділу «Запевнення та умови» кредитного договору, визначено що договір набирає чинності з моменту підписання Заяви - Договору та діє протягом 3 (трьох) років. Якщо за 30 календарних днів до дати закінчення строку дії цього договору жодна із сторін не заявить про його розірвання, цей договір вважається продовженим на той же строк та на тих же умовах. Кількість таких пролонгацій договору є необмеженою.
Таким чином, положення договору прямо передбачають можливість нарахування процентів за користування кредитними коштами після спливу строку користування кредитними коштами, визначеного у п.4 у разі прострочення виконання зобов`язань з боку позичальника - до повного виконання договору або до моменту його припинення (тобто до 13 липня 2024 року включно).
Відповідно до п.8.9 Тарифами на послуги банку (Додаток №1 до Договору), нарахування процентів у випадку наявності простроченої заборгованості (використання несанкціонованого овердрафту, % річних) складає 50%.
Отже, аналізуючи викладені вище норми права та умови спірного договору, колегія суддів приходить до висновку що первісним кредитором нараховувались проценти виключно в межах строку кредитування на підставі ст.1048 ЦК України, тому апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги щодо неправомірності нарахування таких відсотків.

Відповідно до п.8 вказаного договору сторони фактично погодили пролонгацію строку кредитування у разі наявності заборгованості відповідача зі сплати відсотків та продовження користування відповідачем вказаними коштами. Разом з тим вказаними умовами договору передбачено можливість та спосіб розірвання кредитного договору, проте в матеріалах справи відсутні докази вчинення таких дій з боку відповідача. Навпаки матеріалами справи підтверджується що відповідач продовжував користуватися кредитними коштами після закінчення строку кредитування чим фактично вчинив дії передбачені п.8 договору на продовження строку кредитного договору.
Отже, розмір нарахованих процентів за кредитним договором№TDВ.2021.0082.19927 від 13 липня 2021 року повністю узгоджується із виписками по рахунку відповідача та умовами кредитного договору. 
Доказів, які б спростовували правильність наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором, відповідачем не надано.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ТОВ «ФК Єврокредит» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Доводи апеляційної скарги щодо недоведеності позовних вимог банку в повному обсязі, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, якім суд надав належну правову оцінку. Фактично доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів і незгоди сторони відповідача з висновками суду та не тягнуть скасування рішення суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстави для скасування Новокодацького районного суду міста Дніпра від 18 лютого 2026 року відсутні.

Відповідно до ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення. 
Рішення Новокодацького районного суду міста Дніпра від 18 лютого 2026 року у цивільній справі №636/9429/25 - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складено 09.09.2026 року.

Головуючий суддя О.В.Агєєв