Справа № 541/1168/26
Номер провадження3-в/541/23/2026

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2026 року м. Миргород

Суддя Миргородського міськрайонного суду Полтавської області Городівський О.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні подання начальника Миргородського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області про вирішення питання, пов`язаного з виконанням постанови Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 18 травня 2026 року у справі № 541/1168/26 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-8 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
ВСТАНОВИВ:
Начальник Миргородського районного відділу поліції ГУНП в Полтавській області звернувся до суду з поданням, посилаючись на те, що на виконанні Миргородського РВП перебуває постанова Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 18 травня 2026 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-8 КУпАП, та застосовано адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту строком дві доби.
У поданні зазначено, що після набрання постановою законної сили під час проведення заходів щодо її виконання було встановлено, що ОСОБА_1 проходить військову службу за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 , у зв`язку з чим набув статусу військовослужбовця.
На підтвердження зазначених обставин до подання долучено повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до якого ОСОБА_1 знятий з військового обліку у зв`язку з призовом на військову службу до військової частини НОМЕР_1 .
Посилаючись на положення статті 15 КУпАП, відповідно до яких до військовослужбовців адміністративний арешт не застосовується, начальник Миргородського районного відділу поліції просить суд вирішити питання, пов`язане з виконанням постанови суду, шляхом заміни призначеного адміністративного арешту іншим видом адміністративного стягнення.
Вирішуючи подання начальника Миргородського районного відділу поліції ГУНП в Полтавській області, суд виходить із того, що предметом його розгляду є не питання законності чи обґрунтованості постанови від 18 травня 2026 року, яка набрала законної сили та не переглядається у порядку, встановленому КУпАП, а виключно питання, пов`язане з можливістю її подальшого виконання після виникнення обставин, що мають істотне юридичне значення.
Суд зазначає, що відповідно до статті 304 КУпАП саме суд, який постановив рішення про накладення адміністративного стягнення, уповноважений вирішувати питання, пов`язані з його виконанням.
При цьому законодавець, визначивши компетентний орган для вирішення таких питань, не конкретизував їх вичерпного переліку та не встановив спеціального порядку дій суду у випадку виникнення обставин, які роблять виконання постанови юридично неможливим.
Водночас відсутність детального процесуального регулювання не може бути підставою для відмови у здійсненні правосуддя або залишення без вирішення питання, яке законом прямо віднесено до компетенції суду.
Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Одним із визначальних елементів цього принципу є обов`язок суду забезпечити ефективний захист прав та законних інтересів шляхом остаточного вирішення правового спору чи іншого юридичного питання, віднесеного законом до його компетенції.
Конституційний Суд України у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що принцип верховенства права вимагає від держави забезпечення такого правового регулювання, яке виключає свавільне застосування закону та гарантує юридичну визначеність. Юридична визначеність означає, що особа та органи державної влади повинні мати можливість передбачити правові наслідки застосування норм права, а також не перебувати у стані тривалої правової невизначеності щодо своїх прав та обов`язків.
Європейський суд з прав людини також неодноразово наголошував, що принцип юридичної визначеності є невід`ємною складовою верховенства права та передбачає обов`язок державних органів забезпечити остаточне й ефективне вирішення юридичних питань, що виникли у конкретних правовідносинах.
Саме тому суд вважає, що прогалина процесуального закону не може тлумачитися як законодавча заборона на здійснення правосуддя. Навпаки, у випадках, коли закон визначив компетенцію суду вирішити певне питання, але не встановив процесуального механізму його вирішення, суд зобов`язаний застосувати безпосередньо Конституцію України, принцип верховенства права та загальні засади правосуддя з метою забезпечення ефективного захисту прав і законних інтересів учасників правовідносин.
Інше тлумачення статті 304 КУпАП фактично означало б, що суд, визнавши існування юридичної перешкоди для виконання власної постанови та усвідомлюючи відсутність передбаченої законом можливості її усунення, був би зобов`язаний залишити відповідне питання невирішеним, що призвело б до виникнення стану постійної правової невизначеності як для органу, уповноваженого на виконання постанови, так і для особи, щодо якої вона постановлена.
Такий підхід, на переконання суду, суперечив би не лише змісту статті 304 КУпАП, але й самому призначенню правосуддя, яке полягає у вирішенні юридичних спорів і правових казусів, а не у констатації прогалин законодавства без надання ефективного способу їх подолання.
Суд також бере до уваги, що у даному випадку орган Національної поліції не просить переглянути постанову суду або оцінити її законність. Зміст подання свідчить про виникнення виключно питання виконання постанови після встановлення нової юридично значимої обставини — належності особи до категорії військовослужбовців, щодо яких законом прямо заборонено застосування адміністративного арешту.
Відтак предметом судового розгляду є не питання адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , а питання допустимості подальшого виконання судового рішення способом, який на момент його виконання прямо заборонений законом.
Отже, стаття 304 КУпАП покладає на суд обов`язок вирішити питання, пов`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення. Водночас відсутність у Кодексі спеціальної процедури врегулювання випадків, коли після набрання постановою законної сили виникає абсолютна юридична перешкода для її виконання, не може тлумачитися як позбавлення суду можливості виконати покладену на нього законом функцію.
Правосуддя не може обмежуватися лише констатацією існування прогалини у законодавстві. Якщо законом визначено суб`єкта вирішення відповідного питання, суд зобов`язаний надати остаточне правове вирішення спору чи юридичного казусу, застосовуючи загальні принципи права та забезпечуючи дотримання вимог Конституції України.
Суд виходить із того, що виконання судового рішення є складовою права на справедливий суд та одним із завершальних етапів здійснення правосуддя. Разом із тим виконання судового рішення можливе лише у спосіб, який відповідає вимогам закону. Орган державної влади не вправі виконувати судове рішення шляхом вчинення дій, які прямо заборонені законом.
Частина друга статті 15 КУпАП містить імперативну норму, відповідно до якої до військовослужбовців адміністративний арешт не застосовується. Встановлена законом заборона є абсолютною, не містить винятків та не ставить можливість застосування адміністративного арешту в залежність від часу встановлення статусу військовослужбовця.
За таких обставин виконання постанови Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 18 травня 2026 року шляхом фактичного відбування ОСОБА_1 адміністративного арешту вимагало б від органу державної влади вчинення дій, які прямо суперечать вимогам частини другої статті 15 КУпАП, що є неприпустимим у правовій державі.
Суд також враховує, що Кодекс України про адміністративні правопорушення не передбачає можливості заміни адміністративного арешту іншим видом адміністративного стягнення після набрання постановою законної сили. Здійснення такої заміни означало б фактичну зміну виду адміністративного стягнення, що виходило б за межі повноважень суду на стадії виконання постанови.
Водночас припинення виконання постанови не є її переглядом, не змінює висновків суду щодо винуватості особи, не скасовує постанову та не звільняє особу від адміністративної відповідальності. Таке рішення є виключно способом вирішення питання, пов`язаного з виконанням постанови, після виникнення передбаченої законом обставини, яка унеможливлює її подальше виконання.
З огляду на викладене суд доходить висновку, що єдиним рішенням, яке одночасно відповідає вимогам статей 15 та 304 КУпАП, принципу верховенства права, юридичної визначеності та законності, є припинення виконання постанови суду в частині адміністративного стягнення у виді адміністративного арешту.
Якщо після набрання постановою суду законної сили виникає або встановлюється передбачена законом обставина, яка робить виконання призначеного адміністративного стягнення юридично неможливим, а Кодекс України про адміністративні правопорушення не визначає спеціального порядку вирішення такого питання, суд, реалізуючи повноваження, надані статтею 304 КУпАП, зобов`язаний вирішити питання щодо подальшого виконання постанови у спосіб, який виключає порушення закону, забезпечує юридичну визначеність та остаточно врегульовує відповідні правовідносини.
Керуючись статтями 8, 19, 129, 129-1 Конституції України, статтями 15, 304 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,
ПОСТАНОВИВ:
Подання начальника Миргородського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області про вирішення питання, пов`язаного з виконанням постанови Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 18 травня 2026 року у справі № 541/1168/26, задовольнити частково.
Припинити виконання постанови Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 18 травня 2026 року у справі № 541/1168/26 в частині виконання адміністративного стягнення у виді адміністративного арешту строком дві доби, призначеного ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з встановленою законом юридичною неможливістю виконання зазначеного виду адміністративного стягнення щодо військовослужбовця відповідно до частини другої статті 15 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Миргородський міськрайонний суд Полтавської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Миргородського
міськрайонного суду О. А. Городівський