ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/715/26 Справа № 201/9735/24 | | Суддя у 1-й інстанції - Ярощук О. В. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.

Категорія 30 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2026 року м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді - Петешенкової М.Ю.,
суддів - Городничої В.С., Макарова М.О.,
при секретарі - Карпенко М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Шевченківського районного суду міста Дніпра від 09 липня 2025 року у складі судді Ярощук О.В.
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «УЛФ-ФІНАНС» про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою,- 

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаним позовом посилаючись на те, що 19 жовтня 2022 року близько 13 години 30 хвилин водій ОСОБА_2 , керуючи технічно справним автомобілем «RENAULT LOGAN» р.н. НОМЕР_1 рухався в Соборному районі міста Дніпро по вулиці Січеславській Набережній з боку вулиці Ливарної в напрямку вулиці Набережної Перемоги скоїв зіткнення із автомобілем «FORD TRANSIT» р.н. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3 , який рухався з боку вулиці Набережної Перемоги в напрямку вулиці Ливарної в лівій смузі руху та після зіткнення продовжив некерований рух та скоїв зіткнення із автомобілем «TOYOTA LAND CRUISER 150» p.н. НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_4 , який рухався в лівій смузі руху зустрічного йому напрямку. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспорті засоби зазнали механічних пошкоджень, пасажиру автомобіля «FORD TRANSIT» р.н. НОМЕР_4 , ОСОБА_5 спричинені тілесні ушкодження.
Зазначає, що слідчим ДРУП ГУ НП в Дніпропетровській області здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні №12022041030002488 за ознаками ч. 1 ст. 286 КК України.
Ухвалою Жовтневого районного суд м. Дніпропетровська у справі №201/759/24 від 24 червня 2024 року ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності, у зв`язку із примиренням винного та потерпілого ОСОБА_5 на підставі ст. 46 КК України. Кримінальне провадження закрито, цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ТОВ «УЛФ -ФІНАНС» про стягнення матеріальної та моральної шкоди та інших понесених витрат - залишено без розгляду.
На момент дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність автомобілем «TOYOTA LAND CRUISER 150» p.н. НОМЕР_3 була застрахована АТ «СК ТАС», яка виплатила йому страхове відшкодування у розмірі 156750,00 грн.
Зазначає, що для встановлення вартості матеріальних збитків завданих в наслідок дорожньо-транспортної пригоди було проведено товарознавчу експертизу КТЗ №3211/23 від 19 листопада 2022 року відповідно до якого, вартість матеріального збитку складає 797397,66 грн., вартість колісного транспортного засобу у аварійному (пошкодженому) стані після дорожньо-транспортної пригоди складає 448278,08 грн.
Оскільки страхова компанія частково відшкодувала завдані збитки, вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав та просити суд стягнути з відповідачів різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою у розмірі 192399,58 грн., моральну шкоду у розмірі 20000,00 грн., витрати, пов`язані із подачею евакуатора у розмірі 3500,00 грн., витрати на зберігання транспортного засобу у розмірі 540,00 грн., витрати на проведення експертного дослідження у розмірі 4800,00 грн. та вирішити питання розподілу судових витрат.
Рішенням Шевченківського районного суду міста Дніпра від 09 липня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 2000,00 грн.
Стягнуто солідарно із ОСОБА_2 та ТОВ «УЛФ-ФІНАНС» 4800,00 грн. витрати, пов`язані із проведенням експертизи.
Стягнуто із ТОВ «УЛФ-ФІНАНС» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 27,80 грн.
Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 51,00 грн.
Стягнуто солідарно із ОСОБА_2 та ТОВ «УЛФ-ФІНАНС» витрати, пов`язані із наданням правничої допомоги у розмірі 1306,30 грн 
В іншій частині позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано наявністю підстав для часткового задоволення позову, оскільки заподіяна ОСОБА_1 моральна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди підлягає відшкодуванню відповідачем, як власником джерела підвищеної небезпеки та останнім не доведено, що шкода завдана в наслідок непереборної сили й виходячи із засад виваженості, розумності, справедливості в рахунок відшкодування моральної шкоди слід стягнути 20000,00 грн. Враховуючи понесені позивач витрати на проведення експертизи та понесених судових витрат на правничу допомогу, суд дійшов до висновку про солідарне стягнення з відповідачів таких витрат. Відмовляючи в іншій частині позову, суд виходив із того, що вони не доведені належними та допустимими доказами у справі.
Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову у повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що на підтвердження позову надані належні та допустимі докази у справі, на що суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов до помилкового висновку в частині вирішення питання щодо стягнення майнової шкоди, витрат на евакуатор та витрат на зберігання транспортного засобу. Вказує, що визначений судом розмір моральної шкоди є заниженим, та не відповідає обставинам справи. Крім того, вказує, що суд першої інстанції безпідставно зменшив витрати на правничу допомогу, оскільки на підтвердження таких витрат у розмірі 42500,00 грн. були надані належні та допустимі докази, які були подані до суду у визначений законом строк та не спростовані відповідачами.
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «УЛФ-ФІНАНС» просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду в частині задоволених вимог до товариства, скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у позові в цій частині.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду в частині солідарного стягнення витрат на проведенням експертизи та правничу допомогу скасуванню, з огляду на наступне.
Згідно положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджується, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.
Судом встановлено, що ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 24 червня 2024 року у справі №201/759/24 ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності, у зв`язку із примиренням винного та потерпілого ОСОБА_5 на підставі ст. 46 КК України, кримінальне провадження закрито. 
Відповідно до зазначеної ухвали суду встановлено, що 19 жовтня 2022 року близько 13 години 30 хвилин водій ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи технічно справним автомобілем «RENAULT LOGAN» р.н. НОМЕР_1 рухався в Соборному районі міста Дніпро по вулиці Січеславській Набережній з боку вулиці Ливарної в напрямку вулиці Набережної Перемоги.
Під час руху ОСОБА_2 порушуючи Правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки і її змінам, під час руху, змінив напрямок руху ліворуч, виїхав на смугу зустрічного руху, де в районі будинку №57-A по вул. Січеславській Набережній, скоїв зіткнення із автомобілем «FORD TRANSIT» р.н. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3 , який рухався з боку вулиці Набережної Перемоги в напрямку вулиці Ливарної в лівій смузі руху та після зіткнення продовжив некерований рух та скоїв зіткнення із автомобілем «TOYOTA LAND CRUISER 150» p.н. НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_4 , який рухався в лівій смузі руху зустрічного йому напрямку. Внаслідок зіткнення пасажиру автомобіля «FORD TRANSIT» р.н. НОМЕР_4 , ОСОБА_5 спричинені тілесні ушкодження. Своїми діями водій автомобіля «RENAULT LOGAN» реєстраційний номер НОМЕР_5 ОСОБА_2 , грубо порушив вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху України.
Одночасно цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ТОВ «УЛФ -ФІНАНС» про стягнення матеріальної та моральної шкоди та інших понесених витрат залишено без розгляду.
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ОСОБА_1 був власником транспортного засобу «TOYOTA LAND CRUISER 150» p.н. НОМЕР_3 .
Згідно акту №8135 від 19 жовтня 2022 року прийому передачі-виконаних робіт ОСОБА_4 було сплачено 3500,00 грн. за послуги евакуатора.
Відповідно до акту №СФ-ИС000097 від 20 жовтня 2024 року прийому передачі-виконаних робіт позивачем було сплачено 540,00 грн. за послуги зберігання транспортного засобу «TOYOTA LAND CRUISER 150» p.н. НОМЕР_3 .
Згідно із висновком експерта №3211/22 від 19 листопада 2022 року, складеного судовим експертом Дроздовим Ю.В. вартість відновного ремонту КТЗ склала 848653,85 грн., ринкова вартість транспортного засобу «TOYOTA LAND CRUISER 150» p.н. НОМЕР_3 склала 797397,66 грн. За таких умов вартість відновлювального ремонту більше ринкової вартості, тому вартість матеріального збитку склала 797397,66 грн., що дорівнює ринковій вартості КТЗ, оскільки відновлювати КТЗ економічно недоцільно. Ринкова вартість транспортного засобу «TOYOTA LAND CRUISER 150» p.н. НОМЕР_3 (в аварійному стані) склала 448278,08 грн.
Вартість послуг експерта підтверджується квитанцією від 25 жовтня 2024 року на суму 4800 грн.
Транспортний засіб «RENAULT LOGAN» реєстраційний номер НОМЕР_5 мав поліс страхування ЕР-210426322 до 05.08.2023 СК «ТАС» /а.с.24/.
Згідно із квитанцією від 09 січня 2023 року на рахунок ОСОБА_1 було зараховано страхове відшкодування по договору №ЕР210426322 від 05 серпня 2022 у розмірі 156750,00 грн.
25 листопада 2022 року ОСОБА_1 продав транспортний засіб «TOYOTA LAND CRUISER 150» p.н. НОМЕР_3 ОСОБА_6 за 5000,00 грн. 
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що заподіяна ОСОБА_1 моральна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди підлягає відшкодуванню ОСОБА_2 , як власником джерела підвищеної небезпеки та оскільки останнім не доведено, що шкода завдана в наслідок непереборної сили, враховуючи засад виваженості, розумності, справедливості в рахунок відшкодування моральної шкоди слід стягнути 20000,00 грн. Враховуючи понесені ОСОБА_1 витрати на проведення експертного дослідження у справі та понесених судових витрат на правничу допомогу, суд дійшов до висновку про солідарне стягнення з відповідачів таких витрат. Відмовляючи в іншій частині позову, суд виходив із того, що вони не доведені належними та допустимими доказами у справі.
Проте, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду, з огляду на таке. 
Майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.2 ст. 1187 ЦК України).
Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
За змістом ч.1 ст.28, ст.29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України.
Таким чином обов`язком страховика є відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, тому за обставин цієї справи у нього не виникло обов`язку повного відшкодування шкоди в межах ліміту відповідальності.
Відповідно до пункту 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (Закон № 1961-IV, діяв на час виникнення правовідносин) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (висновок Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, від 26 червня 2025 року у справі № 947/3185/21.
За змістом ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Звертаючись з позовом до суду, ОСОБА_1 просив стягнути на свою користь різницю між вартістю матеріального збитку, вартістю колісного транспортного засобу в аварійному стані та розміру вже виплаченого страхового відшкодування у розмірі 192399,58 грн.
Однак, в порушення вимог ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (Закон № 1961-IV, діяв на час виникнення правовідносин) останнім не доведено, що у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди у повному обсязі, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, як і не надано доказів того, що він особисто звертався до страховика за відшкодуванням шкоди.
Лише із платіжного доручення, про зарахування на рахунок ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 156750,00 грн. по договору №ЕР210426322 від 05 серпня 2022 року та рапорту старшого слідчого відділення розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого відділу ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області вбачається інформація, що транспортний засіб «RENAULT LOGAN» реєстраційний номер НОМЕР_5 мав поліс страхування ЕР-210426322 до 05 серпня 2023 року СК «ТАС».
Однак, із долучених вказаних вище документів не можливо встановити ні ліміт відшкодування, ні розмір франшизи, позивачем не долучено звернення до страхової компанії із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду.
Крім того, ОСОБА_1 не надано документів, які передбачені п.34.2 ст.34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яким передбачено, що упродовж 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.
У частині 3 ст. 12, ч.1,5,6 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Частинами 1-3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Звертаючись до суду, позивач у позові виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовом із поважних причин.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову в частині стягнення майнової шкоди, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами заявлені вимоги в цій частині
Відповідно до акту №8135 від 19 жовтня 2022 року прийому передачі-виконаних робіт ОСОБА_1 було сплачено 3500,00 грн. за послуги евакуатора та відповідно до акту №СФ-ИС000097 від 20 жовтня 2024 року прийому передачі-виконаних робіт ОСОБА_1 було сплачено 540,00 грн. за послуги зберігання транспортного засобу «TOYOTA LAND CRUISER 150» p.н. НОМЕР_3 .
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.
Отже, відшкодування послуг на евакуатора може бути включено до майнової шкоди та відшкодовано самим страховиком.
Враховуючи, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивачем не доведено не можливість проведення відшкодування страховою компанією, а тому заявлені вимоги в цій частині як і вимоги щодо послуг із зберігання транспортного засобу, переміщеного попередньо евакуатором, які є похідними від послуг евакуатора, задоволенню також не підлягають.
Положеннями ст. 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Згідно із п. 1 ч.2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Відповідно до ч.1,2,5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Згідно із ч.2 ст. 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.
Отже, у відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки, яким завдано шкоди, та третіми особами, яким володілець джерела підвищеної небезпеки завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця цього джерела незалежно від його вини.
Разом з тим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.
Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.
Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.
Відсутність обвинувального вироку чи наявність постанови слідчого про відмову у порушенні кримінальної справи не звільняє відповідача від обов`язку доказування своєї невинуватості.
Відповідно до ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 24 червня 2024 року у справі №201/759/24 ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності, у зв`язку із примиренням винного та потерпілого, кримінальне провадження закрито. Свою вину ОСОБА_2 визнав, відшкодував збитки, спричинені безпосередньо потерпілому ОСОБА_5 .
Враховуючи вище викладене, оскільки заподіяна ОСОБА_1 моральна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди підлягає відшкодуванню ОСОБА_2 , як власником джерела підвищеної небезпеки, оскільки останній не довів, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу цивільного позивача, враховуючи, що позивачем не зазначено, які саме душевні страждання він зазнав, з урахуванням положень ч.2 ст.1193 ЦК України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погоджується колегія суддів, про зменшення заявленого розміру в рахунок відшкодування моральної шкоди до 2000,00 грн., виходячи із засад виваженості, розумності й справедливості.
Доводи апеляційної скарги про надання позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження заявленого позову, на що суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов помилкового висновку в частині вирішення позову про щодо стягнення майнової шкоди, витрат на евакуатор та витрат на зберігання транспортного засобу, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки ці доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою в цій частині погоджується колегія суддів. 
Доводи апеляційної скарги про те, що визначений судом розмір моральної шкоди є заниженим, є безпідставними, оскільки вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди суд виходив із принципу розумності, виваженості, справедливості та конкретних обставини у справі.
Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі позивачем не наведено, тому рішення суду в частині вирішення питання щодо майнової та моральної шкоди, витрат на послуги евакуатора та збереження транспортного засобу слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Водночас, колегія суддів не може погодитись з висновком суду в частині солідарного стягнення витрат на проведенням експертизи та правничу допомогу, з огляду на таке.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч.3 ст. 2 ЦПК України).
Відповідно до положень ч.1,3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.
Згідно із частинами 1-3 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.
У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Частинами 6-8 ст. 139 ЦПК України встановлено, що розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.
Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.
Згідно положень ч.1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату послуг адвоката, експерта, спеціаліста, перекладача, які підлягають розподілу між сторонами.
Колегія суддів звертає увагу на те, що при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судові витрати, сплачені позивачем, відшкодовуються ними пропорційно до розміру задоволених позовних вимог до кожного з відповідачів.
Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. Аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16, постановах Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду від 17 травня 2023 року у справі № 522/5582/16-ц, від 17 серпня 2022 року у справі № 745/342/19, від 24 березня 2021 року у справі № 462/2077/17.
Таким чином, суд першої інстанції, дослідивши наявні у матеріалах докази, встановивши на їх підставі відповідні фактичні обставини, понесених витрат на проведення експертного дослідження та з урахуванням критеріїв реальності, обґрунтованості та пропорційності витрат на професійну правничу допомогу, правильно застосував положення ст. 141 ЦПК України, та визначив розмір понесених витрат позивачем за проведення експертизи у розмірі 4800,00 грн. , визначивши до стягнення витрати на правничу допомогу у розмірі 1306,30 грн., які слід стягнути з відповідачів, однак помилився у висновках, що такі витрати підлягають солідарному стягненню з відповідачів.
Звертаючись з апеляційною скаргою, скаржник не обґрунтував, в чому саме, на його думку, полягає заниження розміру витрат на професійну правничу допомогу, які стягнув суд першої інстанції, та не обґрунтував, в чому саме полягає неврахування судом першої інстанції зазначених висновків Верховного Суду, на які він посилається у апеляційній скарзі.
Сама лише незгода скаржника з рішення суду або з правовою оцінкою та правовими висновками, які містяться в ньому, не свідчить про його незаконність.
Незгода скаржника з наданою судом першої інстанції оцінкою відповідним доказам, які підтверджують факт надання професійної правничої допомоги, а також оцінкою обставин критерію реальності адвокатських витрат, критерію розумності їх розміру, не свідчить про незаконність оскаржуваного рішення суду першої інстанції.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині солідарного стягнення витрат на проведенням експертизи та правничу допомогу ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, що відповідно до положень ст. 376 ЦПК України є підставою для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду в частині солідарного стягнення витрат на проведенням експертизи та правничу допомогу з ухваленням в цій частині нового рішення про стягнення таких витрат саме з кожного із відповідачів.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  -задовольнити частково.
Рішення Шевченківського районного суду міста Дніпра від 09 липня 2025 року в частині солідарного стягнення витрат на проведенням експертизи та правничу допомогу - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про стягнення з ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «УЛФ -ФІНАНС» на користь ОСОБА_1 судові витрати на проведення експертизи у розмірі 4800,00 грн., а саме по 2400,00 грн. з кожного та судові витрати на правничу допомогу у розмірі 1306,30 грн., а саме по 653,15 грн. з кожного.
В іншій частині рішення - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 14 липня 2026 року
Повний текст судового рішення складено 24 липня 2026 року.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

М.О. Макаров