ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Володимира Винниченка 1, м. Дніпро, 49605
E-mail: inbox@dp.arbitr.gov.ua, тел. (056) 377-18-49, fax (056) 377-38-63

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.09.2026 | м. Дніпро | Справа № 904/793/25

Суддя Господарського суду Дніпропетровської області Панна С.П., при секретарі судового засідання Козуниці К.Е., розглянувши матеріали справи
за позовом керівника Криворізької східної окружної прокуратури, 50086, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Леоніда Бородича, буд.3, код ЄДРПОУ 0290993830 в інтересах держави
до відповідача-1: Криворізької міської ради, 50101, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, пл. Молодіжна, буд.1, код ЄДРПОУ 33874388
відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю «АС-ТРЕЙД КР», 50027, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, пл. Металургів, буд.42А, прим.1, код ЄДРПОУ 41128988
відповідача-3: фізичної особи-підприємця Присяжнюка Віктора Юрійовича, АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 
про зобов`язання усунути перешкоди у користуванні самовільно зайнятою земельною ділянкою, привівши її у придатний до використання стан, шляхом знесення розміщених на ній будівель і споруд, скасування державної реєстрації

Представники сторін:
від прокуратури: Щербина Сергій Олександрович, посвідчення №082806 від 06.10.2025р.
від відповідача-1: не з`явився
від відповідача-2: Акулов Євген Валерійович, ордер №1350902 від 06.01.2025р.
від відповідача-3: Акулов Євген Валерійович, ордер №1350902 від 06.01.2025р.

СУТЬ СПОРУ:

Керівник Криворізької східної окружної прокуратури в інтересах держави звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до відповідача-1: Криворізької міської ради, відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю «АС-ТРЕЙД КР», відповідача-3: фізичної особи-підприємця Присяжнюка Віктора Юрійовича, в якій просить суд:
- скасувати державну реєстрацію права довірчої власності Фізичної особи – підприємця Присяжнюка Віктора Юрійовича (РНОКПП НОМЕР_1 ) на об`єкт нерухомого майна - магазин продовольчих та непродовольчих товарів літера А, площею 42,7 кв.м, що розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Лісового 21А, проведену 22.11.2024 приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кириєнко Ю.Ф. (номер запису про право власності: 57687094), шляхом внесення до Державного реєстру запису про відсутність права із закриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна 280287812110;
- визнати незаконним та скасувати рішення Криворізької міської ради №1393 від 27.07.2022 в частині затвердження ТОВ «АС-ТРЕЙД КР» технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки з кадастровим номером 1211000000:03:633:0152 у натурі (на місцевості) та надання її в оренду без зміни меж та цільового призначення з можливістю поновлення договору оренди з урахуванням вимог ст. 126-1 Земельного кодексу України;
- визнати недійсним договір оренди земельної ділянки №2022280 від 18.08.2022, укладений між Криворізькою міською радою (код ЄДРПОУ 33874388) та Товариством з обмеженою відповідальністю «АС-ТРЕЙД КР» (код ЄДРПОУ 41128988) щодо земельної ділянки з кадастровим номером 1211000000:03:633:0152 площею 0,0068 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1240852712110, номер запису про інше речове право 47654059);
- зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «АС-ТРЕЙД КР» (код ЄДРПОУ 41128988) та Фізичну особу – підприємця Присяжнюка Віктора Юрійовича (РНОКПП НОМЕР_1 ) усунути перешкоди територіальній громаді міста Кривого Рогу в особі Криворізької міської ради (код ЄДРПОУ 33874388) у праві користування та розпорядження земельною ділянкою, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Лісового, 21А, загальною площею 0,0068 га, кадастровий номер 1211000000:03:633:0152, та повернути земельну ділянку, шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва: будівлі літера А, площею 42,7 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 280287812110).
Судові витрати покласти на відповідача.
Ухвалою суду від 27.02.2025р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 13.03.2025 о 10:15год.
14.03.2025р. до суду через систему "Електронний суд" від представника відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву.
Судове засідання призначене на 13.03.2025 о 10:15 год. не відбулося через повідомлення про замінування будівлі суду, що підтверджується актом від 13.03.2025р.
Ухвалою суду від 13.03.2025р. розгляд справи призначено на.03.2025р. о 12:30год.
14.03.2025р. до суду через систему "Електронний суд" від представника відповідача-1 надійшов відзив на позивну заяву, в якому зазначає, що в справі №904/793/25 позовна заява не містить доказів порушення пунктами договору оренди земельної ділянки № 2022280 від 18.08.2022 укладеного між Криворізькою міською радою та ТОВ «АС-ТРЕЙД КР» (адреса: м. Кривий Ріг, вул. Лісового, 21а, кадастровий номер 1211000000:03:633:0152) норм законодавства. Аналіз норм законодавства дозволяє зробити висновок, що твердження прокурора про порушення норм статті 203 Цивільного кодексу України є необгрунтованим. Спірний договір оренди земельної ділянки є підставою для опрати до міського бюджету орендних платежів за використання земельної ділянки. Безпідставне визнання договору оренди земельної ділянки недійсним зумовить підстави ініціювання питання ТОВ «АС- ТРЕЙД КР» щодо повернення сплачених коштів. Двостороння реституція є обов`язковим наслідком визнаного судом недійсним правочину та не може бути проігнорована сторонами. Тобто при недійсності правочину повернення отриманого сторонами за своєю правовою природою становить юридичний обов`язок, що виникає із закону та юридичного факту недійсності правочину (такий висновок викладено в пунктах 64 і 65 постанови судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.09.2021 р. у справі № 904/1907/15). Відповідач-1 вказує, що позовна заява в справі №904/793/25 не містить обґрунтування в чому конкретно, на думку позивача, полягає неправомірність дій органу місцевого самоврядування та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.
18.03.2025р. до суду через систему "Електронний суд" від представника відповідача-3 надійшов відзив на позивну заяву, де вказує про те, що прокуратура своїми твердженнями, що відповідні об`єкти були відчужені на користь ФОП Присяжнюк В.Ю. вводить в оману суд, Криворізьку міську раду та ТОВ «АС-ТРЕЙД КР», більш того відповідне твердження не відповідає дійсності та спростовується Договорами довірчої власності та витягами з реєстру нерухомого майна, які долучені до матеріалів прави. Відповідно до Державного реєстру речових прав власником нерухомого майна є фізична особа Присяжнюк Віктор Юрійович а не ФОП Присяжнюк В.Ю. Додатково зазначає, що у разі б звернення органу прокуратури до фізичної особи Присяжнюка Віктора Юрійовича, яка отримала у довірчу власність відповідне нерухоме майно, а не до ФОП Присяжнюк В.Ю., який не отримував і не користується відповідним майном, відповідна справа підлягала б розгляду саме в місцевому суді міста Кривого Рогу за місцезнаходження майна, одна чомусь в порушення вимог чинного законодавства прокуратура зазначає відповідачем ФОП Присяжнюка В.Ю. і звертається до Господарського суду Дніпропетровської області. Відповідач-3 зазначає, що ФОП Присяжнюк В.Ю. не має ніякого відношення до земельної ділянки (відомості про яку не внесені в Державний земельний кадастр) і також ФОП Присяжнюк В.Ю. не має ніякого відношення до нерухомого майна, площею 68,4 кв.м, яке розташоване за адресою: Україна, Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, вулиця Лісового, 21а, що підтверджується матеріалами справи, що фактично позбавляє можливості визнавати ФОП Присяжнюк В.Ю. відповідачем у даній справі.
18.03.2025р. до суду через систему "Електронний суд" від представника відповідача-2 надійшов відзив на позивну заяву, яким просить у задоволенні позовних вимог відмовити, обґрунтовуючи це тим, що не надано, жодного доказу начебто бездіяльності Криворізької міської ради, щодо звернення з відповідною позовною заявою. У позовній заяві, керівник прокуратури робить припущення, що Криворізькою міською радою вчинялися правопорушення при надані в оренду земельних ділянок ТОВ «АС-ТРЕЙД КР», однак «Позивач» не зазначає, які саме правопорушення вчинялися Криворізькою міською радою. В матеріалах справи в порушення статті 23 Закону України «Про прокуратуру» відсутнє будь-яке повідомлення Криворізької міської ради, до звернення до суду, повідомлення про необхідність звернення до суду за захистом начебто порушених прав а том відсутні будь-які докази, якими можливо підтвердити необхідність звернення до суду з відповідною заявою до Криворізької міської ради, ТОВ «АС-ТРЕЙД КР» з відповідною позовною заявою, а також відсутнє викладення будь-яких фактів начебто порушення вимог чинного законодавства України з боку нашого підприємства, які були повідомлені Криворізькій міській раді і на які вона жодним чином не відреагувала. Відповідач-2 вказує, що підстави, наведені прокурором на підтвердження представництва ним інтересів держави, не свідчать про те, що Криворізька міська рада не здійснює захист інтересів держави чи здійснює його неналежно, а отже прокурор не довів підстав представництва, більш того прокуратурою до Криворізької міської ради не надано жодного документа щодо начебто вчинення порушення нашим підприємством та навіть не надіслано повідомлення про звернення до суду від іменні прокуратури в інтересах Криворізької територіальної громади як самостійного позивача. Окрім цього прокурором створено парадоксальну ситуацію, коли фактично Позивачем та Відповідачем є Криворізька міська рада, так як частина 4 прохальної частини позовної заяви сформована на повернення земельної ділянки Криворізькій міській раді (фактично є особа яка може отримати відповідну земельну ділянку у користування) однак вимога 2 у прохальній частині позовної заяви направленні до Криворізької міської ради, як Відповідача по справі.
19.03.2025р. до суду через систему "Електронний суд" від представника відповідача-1 надійшло клопотання про розгляд справи без участі.
В судове засідання з`явився представник відповідача-2 та відповідача-3, представники позивача та відповідача-1 не з`явились, про місце, день та час судового засідання були належним чином повідомленні.
Ухвалою суду від 20.03.2025р. було відкладено підготовче засідання по справі на 01.04.2025р. о 12:30год.
24.03.2025р. до суду через систему "Електронний суд" від представника прокуратури надійшла відповідь на відзив, де звертає увагу, що з огляду на принцип слідування юридичної долі земельної ділянки долі нерухомості, що на ній розташована, а також фактичні обставини створення об`єкту на вулиці Лісового, 21А, у м. Кривий Ріг, правовий режим зазначеного об`єкта будівництва як самочинного не створює підстав для виникнення прав на земельну ділянку. Оскільки власником спірної земельної ділянки є Криворізька міська територіальна громада, а наведений вище договір оренди слід визнати недійсним, як такий, що суперечить інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ст. ст. 203, 215 Цивільного кодексу України), то, відповідно, земельна ділянка з кадастровим номером 1211:000000:03:633:0152 площею 0,0068 га підлягає поверненню територіальній громаді. Також слід зазначити, відповідно до ст. 21 Закону України «Про оренду землі», яка є спеціальною нормою права, передбачено виключення із правила застосування двосторонньої реституції.
24.03.2025р. до суду через систему "Електронний суд" від представника прокуратури надійшла відповідь на відзив.
27.03.2025р. до суду через систему "Електронний суд" від представника відповідача-1 надійшли заперечення на відповідь на відзив.
01.04.2025р. до суду через систему "Електронний суд" від представника відповідача-2 та відповідача-3 надійшли заперечення на відповідь на відзив.
В судовому засідання 01.04.2025р. оголошено перерву до 03.04.25р. о 09:30 год.
02.04.2025р. до суду через систему "Електронний суд" від Дніпропетровської обласної прокуратури надійшли пояснення.
В судове засідання з`явився представник прокуратури, відповідача-2 та відповідача-3, представники відповідача-1 не з`явився, про місце, день та час судового засідання був належним чином повідомленні.
Ухвалою суду від 03.04.2025р. відкладено підготовче засідання по справі на 08.05.2025р. о 10:00год.
06.05.2025р. до суду через систему "Електронний суд від представника відповідача-2 надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи №908/2388/21.
07.05.2025р. до суду через систему "Електронний суд" від представника відповідача-1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
В судове засідання з`явився представник прокуратури, відповідача-2 та відповідача-3, представники відповідача-1 не з`явився, про місце, день та час судового засідання був належним чином повідомленні.
Ухвалою суду від 08.05.2025р. зупинено провадження у справі №904/793/25 до закінчення перегляду в касаційному порядку об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 908/2388/21.
03.03.2026р. до суду через систему "Електронний суд" від прокуратури надійшло клопотання про відновлення провадження у справі.
Ухвалою суду від 04.03.2026р. поновлено провадження у справі № 904/793/25 та призначено підготовче засідання на 27.03.26р. о 10:00год.
В судове засідання з`явився представник прокуратури, відповідача-2 та відповідача-3, представники відповідача-1 не з`явився, про місце, день та час судового засідання був належним чином повідомленні.
Ухвалою суду від 27.03.2026р. відкладено підготовче засідання по справі на 20.04.2026р. о 11:30год.
15.04.2026р. до суду через систему "Електронний суд" від представника відповідача-2 надійшли додаткові пояснення у справі.
20.04.2026р. до суду через систему "Електронний суд" від прокуратури надійшли письмові пояснення.
20.04.2026р. до суду через систему "Електронний суд" від представника відповідача-1 надійшли письмові пояснення.
У судове засідання 20.04.2026р. з`явились представники всіх сторін. В засіданні оголошено перерву до 06.05.26р. о 11:30 год. 
06.05.2026р. до суду через систему "Електронний суд" від представника відповідача-2 надійшло клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи.
В судове засідання з`явився представник прокуратури та представник відповідача-1, представник відповідача-2 та відповідача-3 не з`явився, про місце, день та час судового засідання був належним чином повідомлений.
Ухвалою суду від 06.05.2026р. відкладено підготовче засідання по справі на 20.05.2026р. о 12:00год.
У судове засідання з`явились представники всіх сторін.
Ухвалою суду від 20.05.2026р. відкладено підготовче засідання по справі на 22.06.2026р. о 11:00год.
19.06.2026р. до суду через систему "Електронний суд" від представника відповідача-1 надійшло клопотання про проведення підготовчого засідання без участі представника сторони.
В судове засідання з`явився представник прокуратури, відповідача-2 та відповідача-3, представник відповідача-1 не з`явився, про місце, день та час судового засідання був належним чином повідомлений.
Ухвалою суду від 22.06.2026р. відкладено підготовче засідання по справі на 17.07.2026р. о 12:00год.
02.07.2026р. до суду через систему "Електронний суд" від представника прокуратури надійшли письмові пояснення у справі.
В судове засідання з`явився представник прокуратури, відповідача-2 та відповідача-3, представник відповідача-1 не з`явився, про місце, день та час судового засідання був належним чином повідомлений.
Ухвалою суду від 16.07.2026р. відкладено підготовче засідання на 25.08.2026р. о 12:00год.
12.08.2026р.до суду через систему "Електронний суд" від представника відповідача-2 та відповідача-3 надійшла заява, в якій просить суд закрити підготовче провадження без його участі та призначити справу до розгляду по суті на іншу дату.
В судове засідання з`явився представник прокуратури, представники відповідача-1, відповідача-2 та відповідача-3 не з`явились, про місце, день та час судового засідання були належним чином повідомлені.
Ухвалою суду від 25.08.2026р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 03.09.2026 о 10:30год.
В судове засідання з`явився представник прокуратури, відповідача-2 та відповідача-3, представник відповідача-1 не з`явився, про місце, день та час судового засідання був належним чином повідомлений.
У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення. 
Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті
ВСТАНОВИВ:

28.09.2011р. Криворізької міської радою прийнято рішення №638 про надання погодження на виготовлення технічної документації для подальшого оформлення особистого сервітуту на земельну ділянку під тимчасовим об`єктом для здійснення ним підприємницької діяльності (а.с.36 зі зворотної сторони – 37).
Відповідно до п.1 рішення, надано товариству з обмеженою відповідальністю «Новий Рітейл» погодження на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки на яких розташовано тимчасові об`єкти (додаток).
Згідно з Списком тимчасових споруд об`єктів для здійснення підприємницької діяльності, яким надається погодження на виготовлення технічної документації із землеустрою (а.с.37 зі зворотної сторони), що є додатком до рішення міської ради №638 від 28.09.2011р. такими об`єктами є:
- споруда за адресою Догинцівський район, вул.Башкирська, біля кіоску-ТУ №4, площа однієї споруди 30 мІ, кількість 1;
- споруда за адресою Догинцівський район, пр-т Гагаріна, між будинками №63 та №69, площа однієї споруди 30 мІ, кількість 2;
- споруди за адресою Догинцівський район, вул.Лісового, 21, площа однієї споруди 30 мІ, кількість 2.
17.02.2012р., на підставі рішення №638 від 28.09.2011р., між Криворізькою міською радою (розпорядник) та товариством з обмеженою відповідальністю «Новий Рітейл» (сервітуарій) укладено Договір особистого строкового сервітуту (а.с.38). 
Відповідно до п.1.1. договору особистого строкового сервітуту, розпорядник на підставі рішень міської ради від 28.09.2011 №638, 26.10.2011 №697 та від 21.12.2011 №794 надає, а Сервітуарій приймає в строкове платне користування земельну ділянку житлової та громадської забудови під розміщення тимчасового об`єкту для здійснення підприємницької діяльності, а знаходиться на вул. Лісового, 21, в Довгинцівському районі м. Кривого Рогу.
Пунктом 2.1. договору від 17.02.2012р. у користування передається земельна ділянка площею 0,0030га.
На земельній ділянці розміщені об`єкти: ------ , а також інші об`єкти інфраструктури: ----- (п.2.2.).
У пункті 2.3. договору визначено, що кадастровий номер земельної ділянки: 1211000000:03:633:0119. 
Враховуючи вищезазначене, прокурор вказує, що жодних підстав для будівництва нерухомого майна на земельній ділянці з кадастровим номером 1211000000:03:633:0119 площею 0,0030 га за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Лісового, 21 у Довгинцівському районі, що належить на праві комунальної власності територіальній громаді м. Кривого Рогу, договором особистого сервітуту б/н від 17.02.2012 не передбачено.
23.10.2013р. ТОВ «БІФ БУДІНВЕСТ» на замовлення ТОВ «Новий Рітейл» виготовлено технічний паспорт на будівлю магазину та непродовольчих товарів біля будинку 21 вулиці Лісового міста Кривий Ріг (а.с.34, Т.1). Загальна площа земельної ділянки - 32,2.
20.12.2013р. Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області зареєстровано за № ДП 142133541104 декларацію Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Рітейл» про готовність об`єкта до експлуатації за адресою: вул. Лісового, буд. 21А, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, код 1230.9 - будівлі торгівельні інші, категорія складності – II, найменування закінченого будівництвом об`єкта – реконструкція торговельного павільйону під магазин продовольчих та непродовольчих товарів (а.с.35, Т.1).
Прокурор зазначає, що декларація № ДП 142133541104 від 20.12.2013р. містить завідомо неправдиві відомості, оскільки відповідно до декларації про готовність об`єкта до експлуатації № ДП 142133541104 від 20.12.2013 ТОВ «Новий Рітейл» проведено реконструкцію торгівельного павільйону під магазин продовольчих та непродовольчих товарів за адресою: Дніпропетровська область, 50093, м. Кривий Ріг, вул. Лісового, буд. 21А, однак відповідно до рішення Довгинцівської районної в місті ради №44 присвоєння поштової адреси відбулося тільки 15.01.2014, тобто після реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації.
Крім того прокурор вертає увагу, що у п. 11-1 вказаної декларації зазначено, що документом, який посвідчує право заявника ТОВ «Новий Рітейл» користування земельною ділянкою, є договір оренди від 24.02.2012 №1211000000036330119501, кадастровий номер земельної ділянки 1211000000:03:633:0119, однак, як вже було встановлено, між Криворізькою міською радою та ТОВ «Новий Рітейл» укладено договір особистого сервітуту б/н від 17.02.2012, згідно з яким ТОВ «Новий Рітейл» надано земельну ділянки житлової та громадської забудови з кадастровим номером 1211000000:03:633:0119 площею 0,0030 га., щодо якої встановлено особистий сервітут, для розміщення тимчасового об`єкту для здійснення підприємницької діяльності за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Лісового будинок 21 у Довгинцівському районі.
У свою чергу, встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 1211000000:03:633:0119, мала площу 0,0030 га, проте згідно технічного паспорту від 23.10.2013 площа під забудовою магазину становила 32,2 кв.м, у зв`язку з чим товариство займало не частину земельної ділянки щодо якої встановлювався особистий сервітут, а більше.
Отже, як зазначає прокурор, фактично вищевказаний об`єкт збудовано на місці тимчасової споруди та на земельній ділянці, яка перебувала у користуванні ТОВ «Новий Рітейл» згідно відповідного договору особистого сервітуту без права забудови. Таким чином, з метою реєстрації права власності на спірний об`єкт та приховування факту самочинного будівництва ТОВ «Новий Рітейл» у дозвільні документи на будівництво (декларацію про готовність об`єкта до експлуатації) внесено завідомо неправдиві відомості щодо наявності у товариства права користування земельною ділянкою та наявності присвоєної поштової адреси, що призвело до передумов до подальшого незаконного заволодіння ТОВ «Новий Рітейл» земельною ділянкою та створення видимості обґрунтованого її зайняття та вжито заходи, спрямовані на безпідставну державну реєстрацію права власності на нерухоме майно на ній.
Окрім того, відповідно до листа Державної інспекції архітектури та містобудування України № 7254/03/13-24 від 19.11.2024р. встановлено, що шляхом перевірки відомостей, які містяться в архівній складовій частині Реєстру будівельної діяльності, за параметрами пошуку «замовник будівництва - ТОВ «Новий Рітейл» (код ЄДРПОУ - 37665185) вищезазначена декларація ДП 142133541104 про готовність об`єкта до експлуатації, реконструкція торгівельного павільйону під магазин продовольчих та непродовольчих товарів за адресою: вул. Лісового, буд. 21А, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, скасована 29.04.2016 (Додаток 2 до листа, а.с.43, Т.1), що також свідчить про подання замовником ТОВ «Новий Рітейл» недостовірних даних, які є підставою вважати спірний об`єкт самочинним будівництвом (а.с.38 зі зворотної сторони – 41, Т.1).
Факт внесення до декларації про готовність об`єкта до експлуатації вищевказаних завідомо неправдивих відомостей також підтверджується ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 14.12.2015 у справі № 212/6309/15-к, згідно якої директор ТОВ «Новий Рітейл» визнав свою вину в тому, що він надавав до відділу Державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції завідомо підроблені документи, у тому числі декларацію про готовність об`єкта до експлуатації за № ДП 142133541104 від 20.12.2013р. (а.с.33 зі зворотної сторони – 46, Т.1). 
15.01.2014р. рішенням виконавчого комітету Довгинцівською районною в місті раді прийнято рішення №44 про впорядкування адресного господарства, яким присвоєно поштову адресу вулиці Лісового, 21 «А» будівлі магазину продовольчих та непродовольчих товарів (а.с.36, Т.1). 
28.01.2014р. Державним реєстратором Реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції Ребрій А.О. здійснено вперше державну реєстрацію права власності за ТОВ «Новий Рітейл» (код ЄДРПОУ - 37665185) на об`єкт – будівля продовольчих та непродовольчих товарів – (А-1), площею 32,2 кв. м, розташований за адресою: вул. Лісового, буд. 21А, м. Кривий Ріг (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 280287812110, номер відомостей про речове право 4469350) та видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно за індексним № 16986227 від 29.01.2014.
При цьому, електронна копія свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 16986227 від 29.01.2014 у реєстраційній справі Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 280287812110 відсутня, як стверджує прокурор.
Підставою для здійснення державної реєстрації права власності на вищевказане нерухоме майно стали наступні документи: технічний паспорт б/н від 23.10.2013, складений ТОВ «БІФ БУДІНВЕСТ»; декларація про готовність об`єкта до експлуатації ДП142133541104 від 20.12.2013; рішення Довгинцівської районної в місті ради №44 від 15.01.2014 про присвоєння поштової адреси; договір особистого строкового сервітуту б/н від 17.02.2012. 
Як вбачається з матеріалів справи, 27.03.2014р. Криворізькою міською радою прийнято рішення №2573 про надання згоди на подальше користування частинами земельних ділянок, на які поширюється право сервітуту під тимчасовими спорудами для здійснення підприємницької діяльності (а.с.46 зі зворотної сторони – 49, Т.1).
Відповідно до п.1 рішення №2573 надано згоду товариству з обмеженою відповідальністю «Новий Рітейл» на подальше користування частинами земельних ділянок відповідно до додатка, на які поширюється право сервітуту під тимчасовими спорудами для здійснення підприємницької діяльності, шляхом укладання договорів особистого строкового сервітуту. Однак, як звернув увагу суду представник прокуратури у судовому засіданні 22.06.2026р., нових договорів не було укладено.
Яв вбачається з пункту 14 Додатку до рішення №2573 від 27.03.2014р. зокрема надано згоду щодо земельної ділянки з кадастровим номером 1211000000:03:633:0119 площею 0,0030 га, яка розташована за адресою: м. Кривий Ріг, Довгинцівський район, вул. Лісового, 21 до 24.02.2017р.
В подальшому, 09.04.2014р. був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна (а.с.83-84, Т.3).
Рішенням Криворізької міської ради №3849 від 22.07.2015р. (а.с.56 зі зворотної сторони,Т.1), розглянувши звернення ТОВ «Новий Рітейл», вирішено, ураховуючи акти приймання передачі (повернення) земельних ділянок, припинити право комунальної власності територіальної громади м. Кривого Рогу в особі Криворізької міської ради на земельну ділянку з кадастровим номером 1211000000:03:633:0119 для подальшого закриття в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно розділів на зазначений об`єкт (п.48 Додатку до рішення).
Рішенням Криворізької міської ради №1524 від 29.03.2017р. затверджено проєкт землеустрою щодо відведення зокрема земельної ділянки з кадастровим номером 1211000000:03:633:0152, площею 0,0068 га, по вул. Лісового, 21А у Довгинцівському районі (а.с.61 зі зворотної сторони – 62, Т.1).
Договір оренди №2017193 між Криворізькою міською радою та ТОВ «ПРЕМІУМ БІЗНЕС ГРУП» укладено 04.05.2017, строк дії якого – 5 років. 
Отже, як вказує прокурор, з моменту повернення ТОВ «Новий Рітейл» земельної ділянки з кадастровим номером 1211000000:03:633:0119 згідно рішення Криворізької міської ради № 3849 від 22.07.2015 спірна будівля магазину майже 2 роки розміщувалась на земельній ділянці без будь-яких правовстановлюючих документів на право користування землею комунальної форми власності.
В подальшому, відповідно до акту приймання передачі майна до статутного капіталу ТОВ «АС-Трейд КР» від 20.05.2019р., посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Рисіною С.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1426, 1427, ТОВ «Преміум Бізнес Груп» передало у власність ТОВ «АС-Трейд КР» будівлю магазину продовольчих та непродовольчих товарів А-1, загальною площею 32,2 кв. м, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Лісового, буд. 21А (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 280287812110) (а.с.63, Т.1).
Рішенням Криворізької міської ради №3883 від 26.06.2019р. вирішено унести зміни до діючих договорів оренди земельних ділянок площею 0.0068 га на вул.Лісового, 21а в Довгинцівському районі (кадастровий номер 1211000000:03:633:0152), зареєстрованого 05.05.2017 за №20276445 (п.1.3), укладених з товариством з обмеженою відповідальністю «Преміум Бізнес Груп» для розміщення будівель магазинів продовольчих та непродовольчих товарів, шляхом укладення договорів оренди в новій редакції та визнати орендарем земельних ділянок товариство з обмеженою відповідальністю «АС-Трейд КР» (а.с.64-65, Т.1).
На підставі рішення Криворізької міської ради №3883, 06.08.2019р. між Криворізькою міською радою та ТОВ «АС-ТРЕЙД КР» укладено договір оренди земельної ділянки №2019320 (а.с.6 зі зворотної сторони – 68, Т.1).
Відповідно до п.1 Договору №2019320, орендодавець на підставі рішення Криворізької міської ради від 26.06.2019 № 3883 надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку житлової та громадської забудови для розміщення будівлі магазину продовольчих та непродовольчих товарів з кадастровим номером 1211000000:03:633:0152, яка розташована на вул. Лісового, 21а, у Довгинцівському районі м. Кривого Рогу.
В оренду передається земельна ділянка площею 0,0068 га. На земельній ділянці розташовані об`єкти нерухомого майна: будівля згідно запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно , реєстраційний номер 31699805 від 21.05.2019, номер об`єкта нерухомого майна 28028781110 (п.2-3 Договору).
Згідно з п.6 Договір укладено терміном до 05.05.2022.
Пунктом 15 Договору визначено, що земельна ділянка житлової та громадської забудови передається в оренду для розміщення будівлі магазину продовольчих та непродовольчих товарів.
Отже, як зазначає прокурор, отримавши у користування спірну земельну ділянку ТОВ «АС-ТРЕЙД КР» збільшило площу магазину продовольчих та непродовольчих товарів (з 32,2 кв. м до 42,7 кв. м), шляхом подання 05.02.2020 декларації про готовність до експлуатації щодо об`єкта «реконструкція будівлі А-1 під магазин продовольчих та непродовольчих товарів» реєстраційний номер в ЄДЕССБ ДП 061200360105.
11.02.2020р. ФОП Донсковою А.Г. на замовлення ТОВ «АС-ТРЕЙД КР» був виготовлено технічний паспорт на громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами за адресою м. Кривий Ріг, вул. Лісового, 21А (а.с.74 зі зворотної сторони – 76, Т.1).
27.07.2022р. Криворізькою міською радою прийнято рішення №1393 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки у натурі (та місцевості) та надання її в оренду, а саме: земельної ділянки з кадастровим номером 1211000000:03:633:0152, яка розташована на вул. Лісового, 21а, у Довгинцівському районі м. Кривого Рогу, площею 0,0068 га (а.с.81-82, Т.1). 
На виконання рішення №1393, 18.08.2022р. між Криворізькою міською радою та ТОВ «АС-ТРЕЙД КР» укладено договір оренди земельної ділянки №2022280 (а.с.77-80).
Відповідно до п.1, орендодавець на підставі рішення Криворізької міської ради від 27.07.2022 № 1393 надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку житлової та громадської забудови - за цільовим призначенням – для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (код 03.07) для розміщення будівлі магазину продовольчих та непродовольчих товарів з кадастровим номером 1211000000:03:633:0152, яка розташована на вул. Лісового, 21а в Довгинцівському районі м. Кривого Рогу. Договір укладено строком на 5 років.
В оренду передається земельна ділянка площею 0,0068 га. На земельній ділянці розміщені об`єкти нерухомого майна: будівля, магазин продовольчих та непродовольчих товарів згідно запису у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 11.06.2020 №36905988, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 28028781110, а також інші об`єкти інфраструктури: інженерні мережі (п.2-3 Договору).
Згідно з п.7 Договір укладено терміном на 5 років з можливістю поновлення з урахуванням вимог ст.126-1 Земельного кодексу України. Дата закінчення дії договору оренди обчислюється від дати його укладання.
Пунктом 14 Договору визначено, що земельна ділянка передається в оренду для розміщення будівлі магазину продовольчих та непродовольчих товарів.
Прокурор зазначає, що на теперішній час спірна будівля магазину продовольчих і непродовольчих товарів площею 42,7 кв. м за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Лісового, будинок 21А, розташовується на земельній ділянці з кадастровим номером 1211000000:03:633:0152 площею 0,0068 га, яка перебуває у користуванні ТОВ «АС-ТРЕЙД КР» на підставі договору оренди №2022280 від 18.08.2022 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1240852712110, номер запису про інше речове право 47654059). З огляду на те, що спірний об`єкт збудовано на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, тому будівля магазину продовольчих і непродовольчих товарів за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Лісового, буд. 21А, є об`єктом самочинного будівництва.
Крім того, 22.11.2024р. на підставі Договору про встановлення довірчої власності, посвідченого 22.11.2024 приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Кириєнко Ю.Ф. та зареєстрованого в реєстрі за № 1482 (номер відомостей про речове право: 57685878) спірний об`єкт передано ФОП Присяжнюку В.Ю. на праві довірчої власності (а.с.82-84, Т.1). Отже, у цей же день право власності ТОВ «АСТРЕЙД КР» припинено відповідно до ч. 3 ст. 597-1 ЦК України.
Вищевказані обставини, на думку прокурора, свідчать про безпідставну державну реєстрацію за ТОВ «Новий Рітейл», а у подальшому за ТОВ «ПРЕМІУМ БІЗНЕС ГРУП», ТОВ «АСТРЕЙД КР» та ФОП Присяжнюк В.Ю. права власності на вищевказаний об`єкт, самовільне зайняття земельної ділянки та самочинне будівництво на ній. Набуття ТОВ «АС-ТРЕЙД КР» права користування на умовах оренди земельною ділянкою у неконкурентний спосіб у порядку абзацу другого частини другої статті 134 ЗК України на підставі зареєстрованого права власності на вищевказаний об`єкт, за жодних обставин не може свідчити про легітимізацію раніше самочинно збудованого на такій земельній ділянці об`єкту. Таким чином, внаслідок безпідставної державної реєстрації на будівлю, що розміщена на земельній ділянці комунальної форми власності, яка самочинно забудована без погодження із власником земельної ділянки, порушено права власника земельної ділянки - територіальної громади міста Кривий Ріг щодо користування, володіння, розпорядження земельною ділянкою під об`єктом самочинного будівництва, а передача спірної земельної ділянки Криворізькою міської радою в оренду поза межами земельних торгів не відповідає волевиявленню територіальної громади та порушує її інтереси.
Прокурор стверджує, що не зважаючи на те, що земельна ділянка з кадастровим номером 12110000000:03:633:0119 площею 0,0030 га відводилася під розміщення тимчасової споруди, а не будівництва нерухомого майна (будівництво нерухомого об`єкту було можливе виключно після отримання земельної ділянки в оренду), ТОВ «Новий Рітейл» здійснило реконструкцію тимчасової споруди на земельній ділянці, не відведеній для цієї мети. Згідно з п. 1 договору особистого сервітуту б/н від 17.02.2012 метою надання земельної ділянки було розміщення тимчасової споруди, а не будівництво магазину. Жодних підстав для будівництва ТОВ «Новий Рітейл» нерухомого майна – будівлі магазину продовольчих та непродовольчих товарів площею 32,2 кв.м. за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Лісового, будинок 21А, на земельній ділянці з кадастровим номером 12110000000:03:633:0119 площею 0,0030 га, що належить на праві комунальної власності територіальній громаді м. Кривого Рогу, ані договором особистого сервітуту ані рішенням міської ради, не передбачено. Отже, на земельній ділянці що передавалася у строковий земельний сервітут допускалося розміщення лише тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності. Однак, всупереч умовам договору особистого сервітуту ТОВ «Новий Рітейл», не маючи на те право, побудувало будівлю магазину продовольчих та непродовольчих товарів площею 32,2 кв.м та зареєструвало на неї право власності. Таким чином, враховуючи, що фактично зайнята земельна ділянка за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Лісового, будинок 21А, ні ТОВ «Новий Рітейл», ні будь-яким іншим особам під будівництво нерухомого майна – магазину продовольчих та непродовольчих товарів не надавалась, воно є об`єктом самочинного будівництва. У силу ст. 376 Цивільного кодексу України, ні особа, яка здійснила самочинне будівництво спірного нерухомого майна - ТОВ «Новий Рітейл», ні відповідачі - ТОВ «АС-ТРЕЙД КР» та ФОП Присяжнюк В.Ю., що його експлуатують та вважають себе власниками зазначеного майна, не набули права власності на самочинно збудований магазин продовольчих та непродовольчих товарів, після реконструкції у 2020 році, загальною площею 42,7 кв.м., який розташований за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Лісового, 21А. Крім того прокурор вказує, що у зв`язку зі строковістю права довірчої власності ФОП Присяжнюка В.Ю. та можливістю його повернення ТОВ «АС-ТРЕЙД КР» в будь який момент, але не пізніше 31.10.2025 належними відповідачами є ТОВ «АС-ТРЕЙД КР» та ФОП Присяжнюк В.Ю. 
Вказані обставини на думку прокурора є підставою для зобов`язання ТОВ «АС-ТРЕЙД КР» та ФОП Присяжнюка В.Ю. усунути перешкоди територіальній громаді міста Кривого Рогу в особі Криворізької міської ради у праві користування та розпорядження земельною ділянкою з кадастровим номером 1211000000:03:633:0152, розташованої за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Лісового, 21А, загальною площею 0,0068 га, шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва: магазину продовольчих та непродовольчих товарів загальною площею 42,7 кв. м.
Прокурор звертає увагу, що на теперішній час спірна будівля магазину продовольчих і непродовольчих товарів площею 42,7 кв. м за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Лісового, будинок 21А, розташовується на земельній ділянці з кадастровим номером 1211000000:03:633:0152 площею 0,0068 га, яка перебуває у користуванні ТОВ «АС-ТРЕЙД КР» на підставі договору оренди №2022280 від 18.08.2022 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1240852712110, номер запису про інше речове право 47654059). При цьому, набуття Відповідачем-2 права користування на умовах оренди земельною ділянкою у неконкурентний спосіб у порядку абзацу другого частини другої статті 134 ЗК України на підставі зареєстрованого права власності на самочинний об`єкт нерухомості, за жодних обставин не може свідчити про легітимізацію пізніше самочинно збудованого на такій ділянці об`єкта. Оскільки згідно з приписом частини другої статті 376 ЦК України Відповідач-2 не набув право власності на спірний самочинно збудований об`єкт, вказане унеможливлює набуття ним земельної ділянки під цим об`єктом у неконкурентний спосіб на підставі абзацу другого частини другої статті 134 ЗК України. У свою чергу, ТОВ «АС-ТРЕЙД КР» знало про відсутність законних підстав для його розміщення на земельній ділянці, що не була надана для цієї мети, подальші дії Відповідача-2 з набуття цієї земельної ділянки у користування з підстави нібито наявності на ній належного Відповідачеві-2 об`єкта нерухомого майна є недобросовісними. Так само Криворізькій міській раді, яка передала спірну земельну ділянку в оренду Відповідачу-2 було відомо про самочинний характер будівництва спірного майна, оскільки фактично вищевказаний об`єкт збудовано на місці тимчасової споруди та на земельній ділянці, яка перебувала у користуванні ТОВ «Новий Рітейл» без права забудови згідно відповідного договору особистого сервітуту, укладеного з тією ж міською радою. За таких обставин, Криворізькою міською радою в порушення вимог чинного законодавства укладено договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 1211000000:03:633:0152 площею 0,0068 га, для розміщення самочинно збудованого магазину за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Лісового, 21А, без проведення земельних торгів через незаконну реєстрацію права власності на самочинно збудоване майно, чим порушено вимоги чинного земельного законодавства, а також завдано шкоди інтересам територіальної громади міста Кривого Рогу.
З урахуванням вищезазначених обставин справи, прокурор звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просить суд: 
- скасувати державну реєстрацію права довірчої власності Фізичної особи – підприємця Присяжнюка Віктора Юрійовича (РНОКПП НОМЕР_1 ) на об`єкт нерухомого майна - магазин продовольчих та непродовольчих товарів літера А, площею 42,7 кв.м, що розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Лісового 21А, проведену 22.11.2024 приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кириєнко Ю.Ф. (номер запису про право власності: 57687094), шляхом внесення до Державного реєстру запису про відсутність права із закриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна 280287812110;
- визнати незаконним та скасувати рішення Криворізької міської ради №1393 від 27.07.2022 в частині затвердження ТОВ «АС-ТРЕЙД КР» технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки з кадастровим номером 1211000000:03:633:0152 у натурі (на місцевості) та надання її в оренду без зміни меж та цільового призначення з можливістю поновлення договору оренди з урахуванням вимог ст. 126-1 Земельного кодексу України;
- визнати недійсним договір оренди земельної ділянки №2022280 від 18.08.2022, укладений між Криворізькою міською радою (код ЄДРПОУ 33874388) та Товариством з обмеженою відповідальністю «АС-ТРЕЙД КР» (код ЄДРПОУ 41128988) щодо земельної ділянки з кадастровим номером 1211000000:03:633:0152 площею 0,0068 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1240852712110, номер запису про інше речове право 47654059);
- зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «АС-ТРЕЙД КР» (код ЄДРПОУ 41128988) та Фізичну особу – підприємця Присяжнюка Віктора Юрійовича (РНОКПП НОМЕР_1 ) усунути перешкоди територіальній громаді міста Кривого Рогу в особі Криворізької міської ради (код ЄДРПОУ 33874388) у праві користування та розпорядження земельною ділянкою, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Лісового, 21А, загальною площею 0,0068 га, кадастровий номер 1211000000:03:633:0152, та повернути земельну ділянку, шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва: будівлі літера А, площею 42,7 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 280287812110).
Згідно з положеннями статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно із ч. 1 ст. 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Отже, правовий режим самочинного будівництва врегульовано статтею 376 Цивільного кодексу України. Норми зазначеної статті є правовим регулятором відносин, які виникають у зв`язку із здійсненням самочинного будівництва.
Стаття 376 Цивільного кодексу України розміщена у главі 27 "Право власності на землю (земельну ділянку)", тобто правовий режим самочинного будівництва пов`язаний з питаннями права власності на землю.
Відповідно до частини другої статті 376 Цивільного кодексу України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.
При цьому формулювання положень статті 376 Цивільного кодексу України виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею. Тож, як неодноразово зазначала Велика Палата Верховного Суду, реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила таке будівництво, у силу наведених вище положень законодавства та приписів частини другої статті 376 Цивільного кодексу України не змінює правового режиму такого будівництва як самочинного з метою застосування, зокрема, положень частини четвертої цієї статті.
Знаходження на земельній ділянці одного власника об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) іншого власника істотно обмежує права власника землі, при цьому таке обмеження є безстроковим. Так, власник землі в цьому разі не може використовувати її ані для власної забудови, ані іншим чином і не може здати цю землю в оренду будь-кому, окрім власника будівлі чи споруди. Тому державна реєстрація будівлі, споруди на чужій земельній ділянці є фактично і реєстрацією обмеження права власника землі.
З огляду на викладене самочинне будівництво нерухомого майна особою, яка не є власником земельної ділянки, слід розглядати як порушення прав власника відповідної земельної ділянки.
Державна реєстрація права власності на самочинно побудовану будівлю, споруду поза встановленим статтею 376 Цивільного кодексу України порядком за особою, яка таке будівництво здійснила, лише додає до вже існуючих фактичних обмежень (які з`явились безпосередньо з факту самочинного будівництва) власника земельної ділянки в реалізації свого права власності додаткові юридичні обмеження.
Житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил (ч. 1 ст. 376 Цивільного кодексу України).
Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 ст. 376 Цивільного кодексу України).
Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно (ч. 3 ст. 376 Цивільного кодексу України).
Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (ч. 4 ст. 376 Цивільного кодексу України).
Правовий аналіз ст. 376 Цивільного кодексу України дозволяє виділити наступні ознаки самочинного будівництва:
- об`єкт нерухомого майна збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети у встановленому порядку;
- відсутність належного дозволу чи належно затвердженого проекту для будівництва;
- створення об`єкта з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Кожна із зазначених ознак є самостійною і достатньою для того, щоб визнати об`єкт нерухомого майна самочинним будівництвом. Тому, при вирішенні спору, що виникає у зв`язку з будівництвом на земельній ділянці об`єкта нерухомості, повинно досліджуватися питання наявності дозвільної документації на будівництво спірних об`єктів і документів про виділення земельної ділянки.
Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
Можливі способи захисту прав особи - власника земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво, прямо визначені статтею 376 Цивільного кодексу України, яка регулює правовий режим самочинно побудованого майна.
Так, частинами 3 - 5 статті 376 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.
Таким чином, знесення самочинно побудованого спірного об`єкта нерухомості відповідно до ч. 4 ст. 376 Цивільного кодексу України є належним та ефективним способом захисту прав власника земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч. 1 та 2 ст. 319 Цивільного кодексу України).
Згідно із ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави (ч. 1 ст. 373 Цивільного кодексу України). Елементом особливої правової охорони землі є норма ч. 2 ст. 14 Конституції України про те, що право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону; право власності на землю гарантується Конституцією України.
Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення (ч. 4 ст. 373 Цивільного кодексу України).
Належними вимогами, які може заявити особа - власник земельної ділянки, на якій здійснено (здійснюється) самочинне будівництво, для захисту прав користування та розпорядження такою земельною ділянкою, є вимога про знесення самочинно побудованого нерухомого майна або вимога про визнання права власності на самочинно побудоване майно.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст. 321 Цивільного кодексу України).
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.1,2 ст. 319 Цивільного кодексу України).
Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. (ст.391 Цивільного кодексу України).
У розумінні приписів наведеної норми право власності може бути також порушене без безпосереднього вилучення майна у власника. Власник у цьому випадку має право вимагати захисту свого права і від особи, яка перешкоджає його користуванню та розпорядженню своїм майном, тобто може звертатися до суду з негаторним позовом.
Звернутися з негаторним позовом може власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ, щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем повинна бути лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю.
Підставою для подання негаторного позову є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.
Однією з умов подання негаторного позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Якщо ж на час подання позову порушення припинилися, то й відпадає підстава для пред`явлення негаторного позову. Власник має право у даному випадку вимагати лише відшкодування збитків або застосувати інший спосіб захисту свого права. Характерною ознакою такого позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Другою умовою застосування негаторного позову має бути відсутність між позивачем і відповідачем договірних відносин, адже в разі наявності таких відносин власник здійснює захист порушеного права власності зобов`язально-правовими засобами.
Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України).
Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав (ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України).
Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки (ч. 2 ст. 212 Земельного кодексу України).
Отже, залежно від ознак самочинного будівництва особи, зокрема, органи місцевого самоврядування, можуть вимагати від особи, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво, знесення самочинно збудованого об`єкта або проведення перебудови власними силами або за її рахунок; приведення земельної ділянки в попередній стан або відшкодування витрат. При цьому знесення самочинного будівництва можливе добровільно особою, яка його здійснила (здійснює), а також, за наявності для цього підстав, примусово, однак лише за рішенням суду, зокрема, ухваленим за позовом відповідного органу місцевого самоврядування.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Сама по собі державна реєстрація не є окремою підставою набуття особою права власності, а є офіційним засвідченням державою набуття особою права власності.
Державна реєстрація права власності не породжує права власності, в силу державної реєстрації право власності не виникає, вона визначає лише момент, з якого право власності виникає, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності.
Факт набуття права власності має передувати державній реєстрації, оскільки юридичний зміст державної реєстрації полягає у визнанні і підтвердженні державою цього факту.
Реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво, у силу наведених вище положень законодавства та приписів частини другої статті 376 Цивільного кодексу України не змінює правовий режим такого будівництва як самочинного з метою застосування, зокрема, положень частини четвертої цієї статті.
Якщо право власності на об`єкт самочинного будівництва зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, у разі задоволення позовної вимоги про знесення об`єкта самочинного будівництва суд у мотивувальній частині рішення повинен надати належну оцінку законності такої державної реєстрації.
Якщо суд дійде висновку про незаконність державної реєстрації права власності на об`єкт самочинного будівництва, таке судове рішення є підставою для закриття розділу Державного реєстру прав та реєстраційної справи з огляду на положення пункту 5 частини першої статті 14 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа закриваються в разі набрання законної сили судовим рішенням, яким скасовується рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, на підставі якого відкрито відповідний розділ). До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.11.2023 у справі № 916/1174/22.
Отже, належними вимогами, які може заявити особа - власник земельної ділянки, на якій здійснено (здійснюється) самочинне будівництво, для захисту прав користування та розпорядження такою земельною ділянкою, є вимога про знесення самочинно побудованого нерухомого майна або вимога про визнання права власності на самочинно побудоване майно (пункт 152 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.11.2023 у справі № 916/1174/22).
Господарський суд враховує, що Велика Палата Верховного Суду у п. 178 постанови від 17.12.2025 по справі № 908/2388/21 зауважила, що «процесуальний статус останнього набувача прав на об`єкт самочинного будівництва як відповідача надає такій особі можливість використовувати всі передбачені процесуальним законом засоби для захисту своїх прав та інтересів. Також суд під час розгляду справи зможе оцінити добросовісність відповідача та пропорційність застосовуваних до нього засобів».
Відповідно до ч. 5 ст. 12 Цивільного кодексу України, якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом.
Положеннями статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Згідно з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції є втручання держави у право на мирне володіння майном. У практиці ЄСПЛ (серед багатьох інших, наприклад, рішення ЄСПЛ у справах "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21 лютого 1986 року, "Щокін проти України" від 14 жовтня 2010 року, "Сєрков проти України" від 07 липня 2011 року, "Колишній король Греції та інші проти Греції" від 23 листопада 2000 року, "Булвес" АД проти Болгарії" від 22 січня 2009 року, "Трегубенко проти України" від 2 листопада 2004 року, "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті "суспільний", "публічний" інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого Протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.
Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм.
Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення "суспільного", "публічного" інтересу втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Поняття "суспільний інтерес" має широке значення (рішення від 23 листопада 2000 року в справі "Колишній король Греції та інші проти Греції"). Крім того, ЄСПЛ також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства, безперечно, становить "суспільний інтерес" (рішення ЄСПЛ від 02 листопада 2004 року в справі "Трегубенко проти України").
Критерій "пропорційності" передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. "Справедлива рівновага" передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе "індивідуальний і надмірний тягар". При цьому з питань оцінки "пропорційності" ЄСПЛ, як і з питань наявності "суспільного", "публічного" інтересу, визнає за державою досить широку "сферу розсуду", за винятком випадків, коли такий "розсуд" не ґрунтується на розумних підставах. Одним із елементів дотримання критерію пропорційності при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі №916/2791/13 (провадження № 12-115гс19) зазначено, що застосовуючи до спірних правовідносин статтю 1 Першого протоколу до Конвенції, суд на підставі зібраних доказів має проаналізувати:
1) чи здійснює власник земельної ділянки, який звернувся до суду, втручання відповідно до приписів національного законодавства у право відповідача на мирне володіння майном останнього, зокрема з огляду на норми права у сфері містобудування й охорони культурної спадщини;
2) чи переслідує таке втручання власника земельної ділянки через здійснення відповідачем самочинного будівництва на земельній ділянці легітимну мету, зокрема, чи є вимога власника цієї ділянки зобов`язати відповідача знести самовільно побудовану на такій ділянці споруду заходом з контролю власником за користуванням його ділянкою відповідно до загальних інтересів, у тому числі інтересів в охороні культурної спадщини;
3) чи є захід із втручання у право відповідача пропорційним визначеній меті (зокрема з огляду на те, що законодавче визначення правових наслідків самочинного будівництва ґрунтується на пріоритеті захисту прав власника земельної ділянки над інтересами особи, яка хоче спорудити певний об`єкт на цій ділянці), та чи не становитиме для відповідача задоволення вимоги про знесення самочинно побудованої на чужій земельній ділянці споруди такого індивідуального тягаря, який є надмірним з урахуванням конкретних обставин справи, зокрема з урахуванням поведінки відповідача у відносинах з власником земельної ділянки, а також суспільних інтересів у збереженні культурної спадщини.
У пункті 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2022 в справі №461/12525/15-ц (провадження № 14-190цс20) зроблено висновок, що: «розглядаючи справи щодо застосування положень статті 388 ЦК України у поєднанні з положеннями статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, суди повинні самостійно, з урахуванням усіх встановлених обставин дійти висновку про наявність підстав для втручання у мирне володіння майном особи, що набула це майно за відплатним договором, виходячи з принципів мирного володіння майном (див. Постанову Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі №488/6211/14-ц), а також надати оцінку тягаря, покладеного на цю особу таким втручанням. Такими обставинами можуть бути, зокрема, підстави та процедури набуття майна добросовісним набувачем, порівняльна вартість цього майна з майновим станом особи, спрямованість волевиявлення учасників правовідносин та їх фактичні наміри щодо цього майна тощо».
Конструкція, за якою добросовісний набувач втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний і надмірний тягар (постанова Верховного суду від 15.03.2023 по справі № 725/1824/20).
За приписами ч. 4 ст. 376 Цивільного кодексу України об`єкт самочинного будівництва підлягає знесенню у разі, якщо продовження фізичного існування нерухомого майна (тобто збереження об`єкта) порушує права інших осіб.
Окрім того, за приписами ч. 7 ст. 376 Цивільного кодексу України об`єкт самочинного будівництва (за умови неможливості перебудови чи відмови особи від проведення перебудови) підлягає знесенню також і у разі: 1) істотного відхилення від проекту, обтяженого суперечністю суспільним інтересам або порушенням прав інших осіб; 2) істотного порушення будівельних норм і правил.
Під час вирішення питання про те, чи є відхилення від проєкту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, необхідно з`ясовувати, зокрема, як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо.
Суд вважає за необхідне зауважити, що відповідно до ч. 7 ст. 376 Цивільного кодексу України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.
З аналізу вказаної норми вбачається, що законодавцем чітко визначено випадки, у яких відповідний орган державної влади має право на звернення до суду з певними позовними вимогами (позовом): 1) про зобов`язання особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову у разі наявності фактів: а) відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб; б) істотного порушення будівельних норм і правил); 2) про знесення за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво у разі наявності факту: а) якщо проведення такої перебудови є неможливим; б) особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення.
Отож, приведений перелік позовних вимог, з якими позивач вправі звертатись до суду, застосовується за наявності чітко визначених випадків та є взаємовиключними.
З викладеного вбачається, що для задоволення позову про зобов`язання знести самочинне будівництво необхідно встановити наявність таких фактів як:
- неможливість перебудови об`єкту;
- або відмова особи, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови.
Європейський суд з прав людини у справі "Іванова і Черкезов проти Болгарії" [Ivanova and Cherkezov v. Bulgaria] (№46577/15) від 21.04.2016р., вказав, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.
Отже, знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.
Проте, у даній справі прокурором не надано доказів неможливості перебудови об`єкта або відмови особи, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови.
Крім того, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил знесенню самочинного будівництва передує прийняття судом рішення про зобов`язання особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.
В той же час рішення суду щодо проведення перебудови спірного об`єкту нерухомості відсутнє.
Також, у постанові Верховного Суду від 23.07.2024 у справі №359/1365/22 зазначено, що знесення самочинного об`єкта нерухомості відповідно до статті 376 ЦК України є крайнім заходом впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи з метою усунення порушень щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови. Законність знесення самочинного будівництва має бути оцінена на предмет пропорційності такого втручання.
Передумовами для пред`явлення позову про знесення самочинно збудованого об`єкта передують такі дії: 1) виявлення факту самочинного будівництва об`єкта; 2) визначення такого об`єкту таким, що його перебудова з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб є неможливою; 3) винесення припису про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності; 4) встановлення факту невиконання припису протягом встановленого строку.
В матеріалах справи відсутні докази складання органами державного архітектурно-будівельного контролю протоколів про правопорушення у сфері містобудівної діяльності та винесення приписів, в тому числі за зверненнями органів прокуратури.
Господарський суд зауважує, що сама лише кваліфікація нерухомого майна, як об`єкта самочинного будівництва, не призводить до виникнення абсолютного наслідку у вигляді безумовного знесення такого об`єкта.
Так, за правилом ч. 3 ст. 376 Цивільного кодексу України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.
Таким чином, законом передбачено, що дефект у підставі речового права на земельну ділянку може бути нівельований зацікавленою особою шляхом одержання правовстановлюючих документів на земельну ділянку.
Варто врахувати, що конструкція, за якою добросовісний набувач втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний і надмірний тягар.
З урахуванням наведеного, з матеріалів даної справи не вбачається, що втручання держави у право на мирне володіння відповідачем майном має легітимну мету та здійснюється з метою захисту суспільного, публічного чи загального інтересу, а також є пропорційним між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами відповідача, який втрачає належне йому майно без будь-якої компенсації.
Щодо позовної вимоги про визнання незаконним та скасування рішення Криворізької міської ради №1393 від 27.07.2022 в частині затвердження ТОВ «АС-ТРЕЙД КР» технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки з кадастровим номером 1211000000:03:633:0152 у натурі (на місцевості) та надання її в оренду без зміни меж та цільового призначення з можливістю поновлення договору оренди з урахуванням вимог ст. 126-1 Земельного кодексу України, суд вважає за необхідне вказати наступне. 
Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування. 
Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (ч. 1 ст. 21 Цивільного кодексу України).
Рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване. Тому оскарження такого рішення спрямоване не на втрату ним юридичної сили, а на захист інтересу у юридичній визначеності на майбутнє. Такий інтерес порушується, допоки існує незаконне рішення (триваюче порушення). Тому його можна оскаржити впродовж усього часу тривання порушення зазначеного інтересу.
Позовні вимоги про визнання незаконним і скасування рішення органу місцевого самоврядування, прийнятого всупереч вимог закону та інтересів територіальної громади, із урахуванням фактичних обставин може вважатися належним способом захисту порушеного цивільного права, який передбачено статтею 16 Цивільного кодексу України.
При цьому господарський суд, звертає увагу, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово, зокрема і у постанові від 04.03.2026 у справі № 922/5241/21 наголошувала на тому, що якщо ж такий протиправний акт було реалізовано шляхом укладення на його підставі правочину з розпорядженням майном громади, то він вичерпав свою дію виконанням, і надалі належний захист прав територіальної громади здійснюється у спорі з іншою стороною правочину, укладеного на виконання вказаного вище акта.
Тобто вимога про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, яке виконано на час звернення з позовом до суду шляхом укладення відповідного договору, є неефективним способом захисту прав особи, оскільки зазначене рішення вичерпало свою дію виконанням.
На це також звертав увагу Конституційний Суд України у рішенні, у якому, здійснюючи тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частин першої, десятої статті 59 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” від 21.05.1997 № 280/97-ВР стосовно права органу місцевого самоврядування скасовувати свої раніше прийняті рішення та вносити до них зміни, Конституційний Суд України виснував, що орган місцевого самоврядування має право приймати рішення, вносити до них зміни та/чи скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
При цьому, ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.
Велика Палата Верховного у постанові від 04.03.2026 у справі № 922/5241/21 зазначила: «У пункті 8.13 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі № 912/2797/21 зроблено правовий висновок про те, що вимога про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, яке виконано на час звернення з позовом до суду, є неефективним способом захисту прав особи. Зазначене рішення вичерпало свою дію виконанням, а можливість його скасування не дозволить позивачу ефективно відновити володіння майном [див. mutatis mutandis висновки, яких дійшла Велика Палата Верховного Суду в постановах від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17 (пункт 39), від 11.02.2020 у справі № 922/614/19 (пункт 52), від 28.09.2022 у справі № 483/448/20 (підпункт 9.67)]. При цьому, якщо у випадку оспорювання державою як власником (в особі повноваженого органу державної влади або, у виключних випадках, прокурором) відчуження майна органом місцевого самоврядування така вимога про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування не є ефективним способом захисту, то у випадку, коли прокурор захищає інтереси територіальної громади, які були порушені внаслідок відчуження майна громади на виконання акта органу місцевого самоврядування і укладеного на його підставі правочину, оскарження акта органу місцевого самоврядування є загалом неналежним способом захисту. Таке оскарження штучно створює ситуацію, коли орган місцевого самоврядування визначається відповідачем за позовною вимогою».
Суд зазначає, що на виконання Рішення КМР від 27.07.2022 року №1393, між Криворізькою міською радою та ТОВ «АС-ТРЕЙД КР» було укладено Договір оренди земельної ділянки №2022280 від 18.08.2022 року, відповідно до якого, ТОВ «АСТРЕЙД КР» строком на 5 років було надано в оренду земельну ділянку з кадастровим номером 1211000000:03:633:0152 для розміщення будівлі магазину продовольчих та непродовольчих товарів, яка розташована на вул. Лісового, 21а в Довгинцівському районі м. Кривого Рогу.
В свою чергу, укладання договору оренди земельної ділянки є реалізацією рішення про надання земельної ділянки в оренду.
Оспорюване рішення Криворізької міської ради від 27.07.2022 року №1393 вичерпало свою дію виконанням (на підставі цього рішення було укладено договір оренди земельної ділянки № 2022280 від 18.08.2022).
Відповідна правова позиція підтверджується постановою Великої Палати Верховного Суду від 11.06.2024 у справі №925/1133/18 де вказано, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що вимога про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, яке виконано на час звернення з позовом до суду шляхом укладення відповідного договору, є неефективним способом захисту прав особи. Зазначене рішення вичерпало свою дію виконанням (близькі за змістом висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2022 у справі № 483/448/20, пункт 9.67; від 05.07.2023 у справі № 912/2797/21, пункт 8.13; від 12.09.2023 у справі № 910/8413/21, пункт 180).
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 29.08.2023 року по справі № 910/5958/20 виснував, що при розгляді позову про визнання недійсним оспорюваного правочину судом повинно вирішуватися питання про спростування презумпції правомірності правочину та має бути встановлено не лише наявність підстав, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним, але й чи було порушене цивільне право або інтерес особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право (інтерес) порушене та в чому полягає порушення.
Крім того, колегія суддів враховує, що особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено. 
При цьому відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові (така правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 910/15262/18, від 03.03.2020 у справі № 910/6091/19).
Крім того, відповідно до правового висновку Верховний Суд у складі Касаційного господарського суду, викладеного в Постанові від 24.10.2018 по справі №911/3773/17, вирішуючи спори про визнання правочинів (договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначити в судовому рішенні про те, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. 
Таким чином, що позовна заява в справі №904/793/25 не містить обґрунтування в чому конкретно, на думку прокурора, полягає неправомірність дій органу місцевого самоврядування та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.
За встановлених у цій справі обставин, спрямованість заявлених прокурором вимог позову на повернення майна територіальній громаді, заявлені вимоги про визнання недійсним оспорюваного рішення відповідача-1 є неефективними, оскільки їх задоволення не приведе до відновлення права, яке прокурор вважає порушеним.
Позовні вимоги в частині визнання недійсним договору оренди земельної ділянки №2022280 від 18.08.2022, укладений між Криворізькою міською радою (код ЄДРПОУ 33874388) та Товариством з обмеженою відповідальністю «АС-ТРЕЙД КР» (код ЄДРПОУ 41128988) щодо земельної ділянки з кадастровим номером 1211000000:03:633:0152 площею 0,0068 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1240852712110, номер запису про інше речове право 47654059) не підлягають задоволенню, виходячи з такого.
Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України).
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України).
Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України).
Господарський суд зазначає, що у статті 215 Цивільного кодексу України визначаються загальні правові засади визнання правочину недійсним. Звичайно, що для цього має існувати відповідна правова підстава. Такою правовою підставою Цивільний кодекс України визнає факт недодержання однією стороною чи всіма сторонами вимог, встановлених частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 Цивільного кодексу України.
Відповідно до ст. 203 загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 04.03.2026 по справі № 922/5241/21 дійшла наступного висновку:
« 10.49. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що помилковим є підхід, за якого у цій категорії справ - справах за позовами прокурора, поданими на захист інтересів держави, порушених унаслідок незаконних дій органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових осіб - питання про належного відповідача вирішується як вторинне, похідне від питання про те, якого результату прагне досягнути прокурор своїм позовом. Коло відповідачів не може визначатися залежно від того, чи залишиться до кого звертатися з позовом, якщо орган, уповноважений захищати інтереси держави у відповідних правовідносинах, буде визначений прокурором позивачем, навіть якщо цей орган сам спричинив порушення інтересів держави. Відповідач визначається незалежно від процесуальної позиції інших учасників справи. Відповідачем у господарському судочинстві є особа, до якої звернена вимога позивача, яка своєю чергою спрямована на захист відповідного порушеного права або законного інтересу (пункти 96-98 постанови від 11.06.2024 у справі № 925/1133/18).
10.50. У практиці Верховного Суду сформований підхід, за якого «представництво в суді законних інтересів держави» згідно зі статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» охоплює представництво таких суспільних інтересів, до яких належать інтереси як держави в цілому, так і інтереси територіальної громади.
Ці інтереси не завжди збігаються.
Певні дії, рішення, правочини, в тому числі стосовно майна територіальної громади можуть не зачіпати інтересів інших, аніж самої територіальної громади. Відповідно й порушення при вчиненні цих дій, ухваленні рішень, вчиненні правочинів не стосуються інтересів держави в цілому.
10.51. Звертаючись до суду з позовом, прокурор має визначити, на захист яких саме інтересів він звертається.
10.52. У цій справі прокурор у позовній заяві відзначає, що «з урахуванням того, що Харківська міська рада представляє інтереси міської громади, однак у даному випадку вона є відповідачем у справі і саме вона вчинила дії, які негативно впливають на інтереси громади, так як і Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради, прокурор самостійно подає вказаний позов» (т.1, а. с. 9).
10.53. Велика Палата Верховного Суду у зв`язку з цим звертає увагу на те, що орган місцевого самоврядування не є відповідачем сам по собі. Це орган, який здійснює представництво інтересів територіальної громади (або держави у випадках реалізації делегованих повноважень, визначених законом). Так само і позов, який подано до органу державної влади, є позовом до держави в особі цього органу.
10.55. Якщо прокурор вважає, що орган місцевого самоврядування незаконно розпорядився майном, яке належить державі, і внаслідок такої дії (рішення, правочину) органу місцевого самоврядування майно було відчужено особі, то держава в особі уповноваженого органу (або у виняткових випадках прокурор за відсутності такого органу або якщо орган не здійснює або неналежним чином здійснює захист інтересів і виконано вимоги статті 23 Закону України «Про прокуратуру») захищає права власника, витребовуючи відповідне майно у власність держави. Особа, яка набула відповідне майно і від якої воно витребовується, є відповідачем за таким позовом.
10.56. В окремих випадках, якщо держава не є власником майна, однак має законний інтерес у знаходженні відчуженого майна у певного суб`єкта (територіальної громади), який його відчужив, вимоги прокурора можуть бути спрямовані на приведення сторін правочину з відчуження майна у стан до порушення цього інтересу. З цією метою прокурор може позиватись про визнання недійсним відповідного правочину до його сторін (громади в особі органу місцевого самоврядування та набувача майна за правочином) та застосування наслідків недійсності правочину (реституцію), а якщо майно було відчужено далі іншій особі - також з віндикаційним позовом до цієї особи.
При цьому прокурор неодмінно має обґрунтувати наявність інтересів держави, які виходять за межі інтересів територіальної громади як власника майна і які у такий спосіб потребують захисту і виправдовують втручання як у права громади як власника з розпорядження цим майном, так і в інтереси набувачів майна.
10.57. Якщо ж прокурор захищає суто інтереси територіальної громади, то вона в особі відповідного органу місцевого самоврядування є позивачем за таким позовом, навіть якщо за твердженням прокурора, саме внаслідок незаконних дій (рішення, правочину) цього органу порушено інтереси громади.».
За своєю суттю судовий захист спрямований на захист інтересу позивача від дій відповідача. Контекст цієї справи свідчить, що попри визначення прокурора самостійним позивачем, матеріально-правовий інтерес позову обмежений виключно межами територіальної громади міста Кривого Рогу. Позовна заява не містить обґрунтування загальнодержавного інтересу.
Натомість участь прокурора як позивача зумовлена лише штучною потребою визначити Криворізьку міську раду відповідачем через начебто порушення нею прав цієї ж громади.
Враховуючи вищезазначене, спірна земельна ділянка із кадастровим номером 1211000000:03:633:0152 є об`єктом комунальної власності, розпорядження яким є виключною прерогативою Криворізької міської ради. З огляду на предмет і підстави позову, Міська рада є процесуально неналежним відповідачем, адже її матеріально-правовий інтерес полягає у захисті власних прав на землю, що зумовлює її участь у справі виключно в статусі позивача.
Хоча визначення кола відповідачів, предмета та підстав спору є дискреційним правом позивача, встановлення належності складу сторін та обґрунтованості позовних вимог — це безумовний обов`язок суду, який реалізується під час розгляду справи по суті. Відтак, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні позову.
У зв`язку з вищенаведеними обставинами справи, суд відмовляє у позовних вимогах у повному обсязі.
Стосовно інших доводів сторін суд зазначає про таке.
Враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
Слід зазначити, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини та, зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 р. (заява №4909/04), відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Судом були досліджені всі документи, які надані сторонами по справі, аргументи сторін та надана їм правова оцінка. Решта доводів та заперечень сторін судом до уваги не береться, оскільки не спростовують наведених вище висновків.
Як вже було зазначено, ухвалою від 03.04.2026р. заяву керівника Криворізької східної окружної прокуратури про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на нерухоме майно, що є предметом позову, а саме нежитлову будівлю - магазин продуктових та непродуктових товарів, площею 42,7 кв.м, розташовану за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Лісового, 21А (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 280287812110) та заборонити суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам прав на нерухоме майно та державним кадастровим реєстраторам вчиняти будь-які реєстраційні дії. Заборонено відповідачам – Товариству з обмеженою відповідальністю «АС-ТРЕЙД КР» (50027, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, пл. Металургів, буд.42А, прим.1, код ЄДРПОУ 41128988), Фізичній особі – підприємцю Присяжнюку Віктору Юрійовичу ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, державним кадастровим реєстраторам вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо відчуження, у тому числі, шляхом укладання договору купівлі-продажу, дарування, міни, іпотеки, передачу в оренду, здійснення поділу та об`єднання тощо, щодо нерухомого майна, що є предметом позову, а саме нежитлову будівлю - магазин продуктових та непродуктових товарів, площею 42,7 кв.м, розташовану за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Лісового, 21А (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 280287812110).
Відповідно до ч.9 ст.145 145 Господарсько процесуального кодексу України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову, суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.
В такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду (ч. 10 ст. 145 Господарсько процесуального кодексу України).
Враховуючи викладене, відповідно до ч. 9 та 10 ст. 145 Господарсько процесуального кодексу України суд вважає за необхідне зазначити про скасування заходів забезпечення позову з моменту набрання судовим рішенням законної сили.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та витрати по сплаті судового збору за подання до суду заяви про забезпечення позову залишаються за Дніпропетровською обласною прокуратурою.
Керуючись ст.ст. 2, 46, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд 

ВИРІШИВ:

У позовних вимогах відмовити у повному обсязі.

Судові витрати покласти на Дніпропетровську обласну прокуратуру.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 03.04.2025, з моменту набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 11.09.2026

Суддя С.П. Панна