ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

11 серпня 2026 року | м. Дніпро | справа № 160/33925/24
Суддя І інстанції – Турова О.М.

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Чепурнова Д.В. (доповідач),
суддів: Сафронової С.В., Кальника В.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ: 

ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просила: 
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови зарахувати ОСОБА_1 періоду з 01.01.2004 року по 28.02.2023 року до страхового стажу роботи у подвійному розмірі для обчислення розміру пенсії.;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 період з 01.01.2004 року по 28.02.2023 року до страхового стажу роботи у подвійному розмірі для обчислення розміру пенсії та перерахувати пенсію, починаючи з 15.08.2024 року.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2026 року позовну заяву задоволено у повному обсязі.
Визнано протиправною та скасовано відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у зарахуванні ОСОБА_1 періоду роботи з 01.01.2004 року по 28.02.2023 року до страхового стажу в подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України “Про пенсійне забезпечення” для обчислення розміру пенсії, оформленої листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 14.10.2024 року №55895-40725/Б-01/8-0400/24.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 період роботи з 01.01.2004 року по 28.02.2023 року до страхового стажу в подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України “Про пенсійне забезпечення” для обчислення розміру пенсії та провести відповідний перерахунок її пенсії з 15.08.2024 року, з урахуванням раніше виплачених сум.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, оскаржило його в апеляційному порядку. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
Апеляційна скарга обґрунтована відсутністю підстав для зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи в закладах охорони здоров`я після 01.01.2004 року в подвійному розмірі на підставі ст. 60 Закону №1788. 
В письмовому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просила відмовити у її задоволенні та залишити без змін рішення суду першої інстанції.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції з`ясовано та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2, призначену з 11.10.2020 року відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
З матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 встановлено, що для обчислення розміру пенсії (визначення коефіцієнта страхового стажу) період роботи позивача з 06.06.1996 року по 31.12.2003 року враховано згідно зі ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у подвійному розмірі, натомість період роботи позивача з 01.01.2004 року по 28.02.2023 року зараховано до її стажу лише в одинарному розмірі. 
Позивач, не погоджуючись з таким розрахунком її стажу, 15.08.2024р. звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про зарахування періоду роботи з 01.01.2004 року по 28.02.2023 року до її пільгового стажу в подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, а також про проведення відповідного перерахунку та виплати пенсії, з урахуванням раніше виплачених сум.
Листом від 14.10.2024 року №55895-40725/Б-01/8-0400/24 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відмовило позивачеві у проведенні такого обрахунку її пільгового стажу та у проведенні відповідного перерахунку та виплати її пенсії, посилаючись на те, що за приписами ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (зі змінами, що набрали чинності з 15 серпня 2003) робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, в закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи в подвійному розмірі. Отже, для визначення права на пенсію за вислугу років спеціальний стаж до 01 січня 2004 року і після цієї дати зараховується за даними трудової книжки, тобто з 01 січня 2004 року також застосовується пільгове обчислення стажу роботи за ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення". При цьому для обчислення розміру пенсії (визначення коефіцієнта страхового стажу) страховий стаж до 1 січня 2004 зараховується за даними трудової книжки з урахуванням пільгового обчислення за ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення", а з 1 січня 2004 - відповідно до ст.24 Закону №1058-IV за даними персоніфікованого обліку, пропорційно до сплачених страхових внесків. Відповідно до звернення позивача матеріали її пенсійної справи переглянуто, страховий стаж позивача, зарахований по 28.02.2023 року, складає 67 років 04 місяці 27 днів, при цьому період роботи з 02.02.1996 по 28.02.2023 враховано згідно ст. 60 Закону України “Про пенсійне забезпечення” (у подвійному розмірі зараховано період роботи з 06.06.1996 по 31.12.2003).
Не погоджуючись з вказаною відмовою відповідача, позивач звернулася до суду з адміністративним позовом.
Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухвалені оскарженого рішення виходить з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 24 Закону України №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
За правилами пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Положення Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.
Таке правове регулювання визначає, що положення Закону №1788-ХІІ, в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах (в тому числі щодо пільг по обчисленню стажу), підлягали застосуванню відповідними суб`єктами під час виконання покладених на них функцій.
Відповідно до статті 60 Закону №1788-ХІІ робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Згідно із статтею 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06 квітня 2000 року №1645-ІІІ (далі - Закон №1645-ІІІ) інфекційні хвороби - це розлади здоров`я людей, що викликаються живими збудниками (вірусами, бактеріями, рикетсіями, найпростішими, грибками, гельмінтами, кліщами, іншими патогенними паразитами), продуктами їх життєдіяльності (токсинами), патогенними білками (пріонами), передаються від заражених осіб здоровим і схильні до масового поширення.
Відповідно до пунктів 7 і 12 статті 1 Закону України «Про боротьбу із захворюванням на туберкульоз» № 4565-VI від 22 березня 2012 року туберкульоз - соціально небезпечна інфекційна хвороба, що викликається мікобактеріями туберкульозу; а протитуберкульозні заклади - лікувально-профілактичні заклади охорони здоров`я (протитуберкульозні диспансери, лікарні, санаторно-курортні, інші заклади) чи їх структурні підрозділи, в яких надається медична допомога хворим на туберкульоз.
Перелік протитуберкульозних закладів затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я.
Наказом Міністерства охорони здоров`я України «Про затвердження переліків закладів охорони здоров`я, лікарських посад, посад фармацевтів, посад фахівців з фармацевтичною освітою (асистентів фармацевтів), посад професіоналів у галузі охорони здоров`я, посад фахівців у галузі охорони здоров`я та посад професіоналів з вищою немедичною освітою у закладах охорони здоров`я» від 28 жовтня 2002 року № 385 затверджено Перелік закладів охорони здоров`я, у якому міститься, зокрема, протитуберкульозний диспансер, туберкульозна лікарня, заклад з надання психіатричної допомоги, спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги.
В свою чергу, відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 06.09.1984 року ОСОБА_1 у період 02.02.1996 була прийнята на роботу в Міськтубдиспансер, який в подальшому було реорганізовано в КП «Криворізький протитуберкульозний диспансер «Дніпропетровської обласної ради».
При цьому, позивач у спірний період з 01.01.2004 року по 28.02.2023 року працювала на посадах: «молодшої медичної сестри буфету» стаціонарного відділення№3, стаціонарного відділення №1, відділення легеневого туберкульозу для дорослих, легенево-туберкульозного відділення №1, на посаді «молодшої медичної сестри (санітарки-буфетниці) туберкульозного відділення №8, «молодшої медичної сестри (санітарки-буфетниці) туберкульозного відділення №9 (Ко-інфекційний легеневий туберкульоз), «молодшої медичної сестри (санітарки-буфетниці) туберкульозного відділення №1. 
Факт роботи позивача в означені періоди на зазначених посадах не є спірним.
Суд звертає увагу, що у постанові від 03.11.2021 по справі №360/3611/20 Велика Палата Верховного Суду, визначаючи співвідношення між Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Законом України «Про пенсійне забезпечення», вказала, що Конституція України не передбачає можливості надання певному закону вищої юридичної сили щодо інших законів, або можливості передбачити законом заборону законодавцю приймати інші закони, що регулюють однопредметні відносини. Крім того, Закон України «Про пенсійне забезпечення» був прийнятий раніше за Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Велика Палата Верховного Суду зазначила, що якби законодавець мав намір обмежити сферу застосування Закону України «Про пенсійне забезпечення», то він мав би виключити із Закону України «Про пенсійне забезпечення» усі інші положення, чого зроблено не було.
Таким чином, за правилами статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та в силу приписів пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» період роботи у інфекційному закладі охорони здоров`я підлягає зарахуванню до стажу роботи на пільгових умовах у подвійному розмірі.
Відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для зобов`язання відповідача зарахувати ОСОБА_1 період роботи з 01.01.2004 року по 28.02.2023 року до страхового стажу в подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України “Про пенсійне забезпечення” для обчислення розміру пенсії та провести відповідний перерахунок її пенсії з 15.08.2024 року, з урахуванням раніше виплачених сум.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. 
Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області – залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2026 року – залишено без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повне судове рішення складено 11 серпня 2026 року.

Головуючий - суддя Д.В. Чепурнов 

суддя С.В. Сафронова 

суддя В.В. Кальник