РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2026 року 	справа № 580/3098/26 	
	м. Черкаси 	
Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Паламаря П.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
Адвокат Муляр І.В. в інтересах ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) в якому просить:
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не звільнення ОСОБА_1 з військової служби за сімейними обставинами на підставі підпункту “г” пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний догляд за матір`ю ОСОБА_2 , визнаною особою з інвалідністю ІІ групи;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 належним чином та прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби за підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за сімейними обставинами у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний догляд за матір`ю, визнаною особою з інвалідністю ІІ групи.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача зазначив, що позивач проходить військову службу у відповідача по мобілізації. Позивач має матір, яка є особою з інвалідністю ІІ групи. Вважаючи, що має підстави для звільнення з військової служби у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за матір`ю, позивач звернувся до відповідача із рапортом про звільнення. До вказаного рапорту, на переконання позивача він долучив документи, які в повній мірі підтверджують наявність підстав для звільнення його зі служби за сімейними обставинами. Однак, отримав відмову, яку вважає протиправною.
Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 31.03.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю та зазначив, що згідно документів, долучених до рапорту встановлено наявність особи першого ступеня споріднення, яка сама не потребує стороннього догляду та відповідно може здійснювати постійний сторонній догляд за ОСОБА_2 , зокрема, дочка ОСОБА_3 . Крім того до рапорту додано довідку, що ОСОБА_3 має посвідку на постійне проживання у Чеській республіці. Сам факт перебування за кордоном не означає, що вона не може здійснювати постійний догляд за матір`ю. Враховуючи вищевикладене відповідач вважає, що на даний час відсутні підстави для задоволення рапорту від 26.02.2026 про звільнення позивача з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Представник позивача подала відповідь на відзив, в якій зазначила, що відзив не визнає в повному обсязі, та зауважила, що представництво відповідача оформлене неналежним чином. Крім того, відповідач не надав документів, витребуваних судом. До того ж, вважає, що з боку позивача була в повній мірі дотримана процедура звернення з рапортом про звільнення з військової служби і наданий весь необхідний перелік підтверджуючих документів. З боку відповідача був неналежний та необ`єктивний розгляд рапорту позивача, а відзив по справі не містить жодних документальних доказів, та не спростовує доводів і обгрунтувань, викладених у позовній заяві, отже є таким, що підлягає відхиленню.
Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 31.03.2026 про відкриття спрощеного позовного провадження у даній справі було зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали надати суду завірені копії матеріалів поданої позивачем заяви про звільнення з військової служби та доданих документів на підставі яких прийнято спірне рішення.
У зв`язку з ненаданням відповідачем витребуваних судом документів та не повідомлення причин не подання, керуючись частиною 9 статті 80 КАС України, суд розглядає справу за наявними в ній доказами.
Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.
Сторонами не заперечується, що позивач призваний у Збройні Сили України за загальною мобілізацією та проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .
Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 підтверджується, що позивач — ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .
Згідно із свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірвано 30.09.2025.
Свідоцтвом про зміну імені серії НОМЕР_4 від 13.03.2007 та свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 від 13.03.2007 підтверджується, що ОСОБА_5 є рідною сестрою позивача.
ОСОБА_5 має посвідку на проживання у Чеській республіці та відповідно до довідки від 05.02.2026 перебуває у трудових відносинах з компанією меблі "Сконто" з 01.10.2019. Трудовий договір укладено на невизначений строк.
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 від 05.07.1975 ОСОБА_6 є рідним братом позивача.
Довідкою Військової частини НОМЕР_7 від 21.01.2026 №388 підтверджується, що ОСОБА_6 , рідним брат позивача, перебуває на військовій службі за контрактом у військовій частині НОМЕР_7 .
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_8 від 28.09.1999 ОСОБА_6 є батьком ОСОБА_7 . Отже, ОСОБА_7 є племінником позивача та внуком ОСОБА_2 .
Довідкою Військової частини НОМЕР_7 від 05.02.2026 №660 підтверджується, що ОСОБА_7 , перебуває на військовій службі за контрактом у військовій частині НОМЕР_7 .
Відповідно до відомостей Департаменту "Центр надання адміністративних послуг" Черкаської міської ради від 03.09.2025 №21-03/48458 про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, виданих ОСОБА_2 про те, що за адресою АДРЕСА_3 зареєстровані ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 .
Відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ №642749 ОСОБА_2 05.12.2022 визнана особою з інвалідністю ІІ групи загального захворювання. Інвалідність встановлена безстроково.
Згідно висновку КНП "Перший Черкаський міський центр первинної медико санітарної допомоги" №1 від 15.08.2025 за формою №080-4/о про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі ОСОБА_2 рекомендовано отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи.
Відповідачем не спростовано, що 26.02.2026 позивач звернувся до відповідача з рапортом про звільнення з військової служби за сімейними обставинами на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків, а саме матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
До рапорту додав нотаріально засвідчені копії документів, а саме: копію паспорта ОСОБА_1 ; копію паспорту ОСОБА_2 ; копію довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААВ № 642749; копію пенсійного посвідчення ОСОБА_2 № НОМЕР_9 від 02.03.2023; копію висновку № 1 про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від 15.08.2025; копію відомостей про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб; копію свідоцтва про розірвання шлюбу ОСОБА_2 серії НОМЕР_3 від 30.09.2025; заяву ОСОБА_2 про відсутність інших родичів І чи ІІ ступеня споріднення щодо здійснення догляду; копію акту перевірки сімейного стану військовослужбовця, затвердженого начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 від 20.11.2025; копію свідоцтва про народження ОСОБА_1 ; копію свідоцтва про народження ОСОБА_6 ; засвідчену довідку форми 5 ОСОБА_6 ; копію свідоцтва про народження ОСОБА_7 ; довідку форми 5 ОСОБА_7 ; копію паспорта ОСОБА_7 ; витяг з реєстру територіальної громади ОСОБА_7 ; копію свідоцтва про народження ОСОБА_5 ; копію свідоцтва про зміну імені ОСОБА_5 ; копію дозволу про проживання ОСОБА_8 ; копію довідки про трудові відносини за кордоном ОСОБА_5 ..
За результами розгляду рапорту позивача від 26.02.2026, листом від 16.03.2026 №693/16158, військовою частиною НОМЕР_1 повідомлено позивачу, що згідно документів, долучених до рапорту встановлено наявність особи першого ступеня споріднення, яка сама не потребує стороннього догляду та відповідно може здійснювати постійний сторонній догляд за ОСОБА_2 , зокрема, дочка ОСОБА_3 . Крім того до рапорту додано довідку що ОСОБА_3 має посвідку на постійне проживання у Чеській республіці. Сам факт перебування за кордоном не означає, що вона не може здійснювати постійний догляд за матір`ю. Враховуючи вищевикладене на даний час відсутні підстави для задоволення рапорту від 26.02.2026 про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Вважаючи протиправною таку відмову відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.
Визначення військової служби міститься у частині першій статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та означає державну службу особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
За приписами частини другої цієї ж статті Закону проходження військової служби громадянами України здійснюється у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Згідно з частинами 3 і 4 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.
Згідно частини 6 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», передбачені наступні види військової служби: базова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України №2102-IX від 24.02.2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та діє на теперішній час. 
Указом Президента України "Про загальну мобілізацію" №69/2022 від 24.02.2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Підстави звільнення з військової служби визначені статтею 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Відповідно до підпункту «г» пункту 3 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції, чинній у спірний період) військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Частиною 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах, зокрема під час дії воєнного стану: необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
Отже, для звільнення з військової служби за наведеною обставиною, військовослужбовець має документально підтвердити сукупну наявність наступних обставин: наявність в одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) статусу особи з інвалідністю І чи ІІ групи; необхідність здійснювати постійний догляд за такою особою; відсутність в особи з інвалідністю І чи ІІ групи інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які могли б здійснювати постійний догляд за нею (тобто, інші особи, крім військовослужбовця, які можуть здійснювати постійний догляд особи з інвалідністю І чи ІІ групи, відсутні), або інші члени сім`ї особи з інвалідністю І чи ІІ групи першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду.
Суд встановив, що позивач звернувся до відповідача з рапортом про звільнення з військової служби за сімейними обставинами на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків, а саме матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особою з інвалідністю ІІ групи.
За результатами розгляду рапорту позивача від 26.02.2026, листом від 16.03.2026 №693/16158, військовою частиною НОМЕР_1 повідомлено позивачу, що згідно документів, долучених до рапорту встановлено наявність особи першого ступеня споріднення, яка сама не потребує стороннього догляду та відповідно може здійснювати постійний сторонній догляд за ОСОБА_2 , зокрема, дочка ОСОБА_3 . Крім того до рапорту додано довідку що ОСОБА_3 має посвідку на постійне проживання у Чеській республіці. Сам факт перебування за кордоном не означає, що вона не може здійснювати постійний догляд за матір`ю. Враховуючи вищевикладене на даний час відсутні підстави для задоволення рапорту від 26.02.2026 про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Таким чином, підставою для відмови позивачу у звільненні з військової служби стала наявність у матері позивача - ОСОБА_2 , особи з інвалідністю ІІ групи, яка потребує здійснення постійного догляду, особи першого ступеня споріднення, яка сама не потребує стороннього догляду та може здійснювати постійний сторонній догляд за ОСОБА_2 , зокрема, дочка ОСОБА_3 .
На підтвердження того, що сестра не може здійснювати догляд за його матір`ю позивач надав документи щодо проживання та перебування ОСОБА_8 у трудових відносинах за кордоном.
З цього приводу суд вважає за необхідне зауважити, що обов`язок повнолітніх дітей піклуватися про своїх непрацездатних батьків закріплено в 51 статті Конституції України.
Згідно з частиною першою статті 202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.
Відповідно до статті 202 Сімейного кодексу України право на утримання виникає за умови, якщо батьки: є непрацездатними. Непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону (абзац сімнадцятий статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).
При цьому, виходячи з аналізу підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII, проживання сестри позивача в іншій країні не впливає на її обов`язок утримувати свою непрацездатну матір, не звільняє її від обов`язку забезпечувати догляд за нею у разі такої необхідності, адже обов`язок утримувати покладений на повнолітніх дітей незалежно від місця їхнього проживання.
У постанові Верховного Суду від 27.02.2025 у справі №380/16966/24 була звернута увага на застосування поняття «відсутність» члена сім`ї першого ступеня споріднення при звільненні з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону № 2232-ХІІ у зв`язку із необхідністю здійснення постійного догляду за хворим батьком, особою з інвалідністю І групи.
Верховний Суд вказав: "В контексті Закону № 2232-ХІІ поняття «відсутність» охоплює не лише фізичну відсутність особи, а й її нездатність виконувати обов`язки з догляду через об`єктивні обставини (перебування в полоні, відбування покарання, здійснення військової служби тощо). Військова служба є такою обставиною, що унеможливлює фактичне здійснення догляду, оскільки військовослужбовці, з огляду на службові, обов`язки не можуть вільно розпоряджатися своїм місцеперебуванням, часом та виконувати функції, несумісні з проходженням військової служби. У цьому випадку, хоча формально існує інший член сім`ї першого ступеня споріднення (брат позивача), його неможливість здійснювати догляд за батьком через проходження військової служби є не лише об`єктивною підставою, що унеможливлює виконання такого обов`язку, а й фактичним підтвердженням відсутності іншої особи, спроможної забезпечити необхідний догляд".
В той же час суд зазначає, що знаходження сестри позивача ОСОБА_8 в іншій країні не є об`єктивною обставиною та не є тотожнім перебування в полоні, відбування покарання, проходження військової служби тощо, оскільки ґрунтується на власному волевиявленні.
Єдиною іншою альтернативною умовою застосування норми абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону № 2232-XII є наявність у особи, яка потребує постійного догляду, інших членів сім`ї першого та другого ступеня споріднення, які самі потребують постійного догляду за висновком МСЕК чи ЛКК.
З огляду на викладене, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що сестра позивача ОСОБА_8 також потребує постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, відмовляючи позивачу в звільненні з військової служби на підставі абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону № 2232-XII, відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та Законами України.
Вказані обставини, дають підстави вважати, що у спірних правовідносинах позивачем не дотримано умови для реалізації права на звільнення з підстав, передбачених ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач не надав ні суду, ні відповідачу належних та допустимих доказів на підтвердження необхідності здійснення саме ним постійного догляду за його матір`ю, яка є особою з інвалідністю ІІ групи, за наявності у неї також працездатної дочки.
Щодо інших посилань сторін, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а суд, в силу приписів ч. 1 ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, заявлені позивачем вимоги є такими, що задоволенню не підлягають.
Щодо посилань представника позивача, що представництво відповідача оформлене неналежним чином, суд зазначає наступне.
Відповідно до пунктів 24, 26 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) ЄСІТС, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17.08.2021 № 1845/0/15-21, підсистема «Електронний суд» - це підсистема ЄСІТС, що забезпечує можливість користувачам у передбачених законодавством випадках відповідно до наявних технічних можливостей підсистеми ЄСІТС реалізованого функціоналу створювати та надсилати в електронному вигляді процесуальні чи інші документи до суду, інших органів та установ у системі правосуддя, а також отримувати інформацію про стан і результати розгляду таких документів чи інші документи.
Електронні документи створюються із застосуванням вбудованого текстового редактора шляхом заповнення форм документів, передбачених інструкцією користувача Електронного суду, підписуються кваліфікованим електронним підписом (підписами) його підписувача (підписувачів) та надсилаються засобами відповідної підсистеми ЄСІТС.
У пунктах 30-35 зазначеного Положення передбачено, що користувач ЄСІТС може уповноважити іншого користувача на вчинення дій із використанням Електронного суду в інтересах довірителя, надавши засобами відповідної підсистеми ЄСІТС такому повіреному довіреність в електронній формі відповідно до вимог процесуального законодавства.
Надання довіреності в електронній формі здійснюється засобами Електронного кабінету шляхом створення електронного документа встановленої форми, в якому визначається обсяг повноважень повіреного.
Довіреність в електронній формі, підписана кваліфікованим електронним підписом довірителя, надає можливість повіреному виконувати визначений довірителем перелік дій засобами Електронного суду. Повірений, якому довірителем видана довіреність в електронній формі із правом передоручення, може надати таку довіреність іншому користувачу на вчинення дій в інтересах довірителя (передоручення).
Довіреність в електронній формі, що підтверджує повноваження представника, та електронні документи, на підставі яких відбувалось передоручення прав первинного довірителя (за їх наявності), автоматично додаються до документів, відправлених представником засобами Електронного суду.
Довіреність в електронній формі дійсна до моменту її скасування довірителем або протягом строку, на який вона видана. При втраті чинності довіреності в електронній формі автоматично скасовуються також усі її похідні довіреності, що видані в порядку передоручення.
Із матеріалів справи вбачається, що відзив на позовну заяву сформовано в підсистемі «Електронний суд» та підписано електронним підписом Мунтян Каріни Сергіївни 02.04.2026. До відзиву додано сформовані 29.04.2025 та 25.11.2025 довіреності у порядку передоручення, якими Мунтян Каріну Сергіївну уповноважено представляти інтереси Військової частини НОМЕР_1 в судах України з усіма правами, які надано стороні по справі.
Зазначені форми довіреності відповідають пунктам 30-35 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) ЄСІТС.
Верховний Суд у постановах від 08.09.2021 в справі № 753/10165/21, від 02.04.2025 в справі № 686/18655/24 виснував, що електронне доручення формується підсистемою «Електронний суд» самостійно, відповідно до обраного обсягу повноважень представника. У користувачів підсистеми «Електронний суд» відсутня можливість будь-яким чином впливати на зміст та вигляд електронного доручення, оскільки саме система його формує за відповідним алгоритмом і зразком.
У постанові Верховного Суду від 23.08.2023 у справі № 352/732/22 визначено, що під час формування та подання позову, заяв, клопотань та інших документів через підсистему «Електронний суд» у ній також формується електронна довіреність, яка автоматично додається до цих документів. Тобто під час вчинення таких дій у особи, яка звертається до суду за допомогою підсистеми «Електронний суд», виникають законні очікування на безперешкодне отримання судом відправлених документів, у тому числі електронної довіреності.
Суд враховує, що подача відзиву на позовну заяву через підсистему «Електронний суд», можлива лише у випадку наявності в особи особистого електронного кабінету у системі ЄСІТС, проходження нею відповідної автентифікації, після якої їй було надано доступ до підсистеми «Електронний суд» та матеріалів справи (відповідно до її повноважень).
Тому суд відхиляє доводи представника позивача в вищезазначеній частині.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст. 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:
У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання рішення.

Суддя 	Петро ПАЛАМАР