справа № 140/6976/26 
провадження №2-а/165/14/26  

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2026 року м. Нововолинськ 

Нововолинський міський суд Волинської області у складі:
головуючого судді Гайворонського О.В., 
за участю секретаря судового засідання Дячук С.Л.,
позивача ОСОБА_1 (в режимі ВКЗ),
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Нововолинського міського суду адміністративний позов ОСОБА_1 до начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення.
Позовні вимоги обґрунтовує наступним.
Постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі за текстом – ІНФОРМАЦІЯ_2 ) ОСОБА_2 №R540510 від 18.05.2026 його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн. У постанові зазначено, що він не пройшов (відмовився від проходження) ВЛК, чим допустив порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Зазначає, щовказана постанова винесена безпідставно та не відповідає обставинам справи. Вказує, що під час трудових відносин із ТОВ «Науково-виробниче підприємство «Укроргсинтез» він мав бронювання від мобілізації. 14.05.2026 був звільнений з підприємства за власним бажанням відповідно до ст.38 КЗпП України. 15.05.2026 його прийнято на роботу у ТОВ «НВП «ЄНАМІН». Під час оформлення звільнення 15.05.2026 його було знято з бронювання і одночасно подано на бронювання у ТОВ «НВП «ЄНАМІН». Із інформації в застосунку «Резерв+» йому стало відомо, що 16.05.2026 ІНФОРМАЦІЯ_3 його подано в розшук у зв`язку з порушенням правил військового обліку. 18.05.2026 об 11:05 год у застосунку «Резерв+» з`явилось повідомлення про винесення рішення про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу, а о 11:45 год з`явилась інфоромація про зняття його з розшуку.
Зазначає, що при попередньому бронюванні не було повідомлень чи запитів щодо звернення до ІНФОРМАЦІЯ_4 . На момент винесення оскаржуваної постанови жодних повідомлень чи повісток йому не направлялось. Згідно наданої на його запит інформації АТ «Укрпошта» за вказаними ним адресами жодних рекомендованих листів від ТЦК та СП на його ім`я не надходило. У зв`язку з вищевикладеним, просить скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 №R540510 від 18 травня 2026 року про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав повністю, просив його задоволити з підстав, наведених у ньому. 
Відповідач в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без його участі.
Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні позову повністю. Заперечення обґрунтовує тим, що позивач перебуває на військовому обліку з 20.01.2011, за час перебування на обліку до ІНФОРМАЦІЯ_5 та ІНФОРМАЦІЯ_4 жодного разу не прибув та медичний огляд не проходив. Зазначає, що згідно відомостей з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів 15.05.2026 позивача було знято із спеціального військового обліку, а саме розброньовано підприємством критичної інфраструктури, де він працював, про що зазначає сам позивач. 16.05.2026 посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_2 встановлено, що позивач не користується відстрочкою від призову та не пройшов медичний огляд у відповідності до ст.ст.22, 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Посилається також на положення постанови Кабінету Міністрів України №560 від 16.05.2024 «Питання проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», згідно яких процедура надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації у зв`язку з бронюванням та відстрочки, передбаченої п.п.16-23 п.1 додатка 5, не передбачає направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду. Стверджує, що позивач не повідомив ІНФОРМАЦІЯ_3 та ІНФОРМАЦІЯ_6 про те, що він повторно поданий на бронювання на іншому підприємстві, а у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформація про те, що військовозобов`язаний поданий на бронювання, не відображається, тому було прийнято рішення про відображення у Реєстрі відомостей про порушення військовозобов`язаним ОСОБА_1 правил військового обліку. Оскільки позивач визнав свою вину та надав згоду про притягнення його до адміністративної відповідальності зач.3 ст.210-1 КУпАП, подавши про це заяву через додаток «Резерв+», 18.05.2026 відносно  ОСОБА_1 була винесена постанова про адміністративне правопорушення №R540510. 
Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні фактичні обставини справи, зміст відповідних спірних правовідносин та застосовує до них такі норми права.
18.05.2026 начальником ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_2 винесено постанову №R540510 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу розмірі 17 000 гривень (а.с. 9).
Як вбачається зі змісту вищевказаної постанови, за результатами вивчення відомостей та реєстрової інформації з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів встановлено, що ОСОБА_1 не пройшов (відмовився від проходження) ВЛК (п. 2 розділу ІІ Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист», чим допустив порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
До відзиву долучено заяву від 18 травня 2026 року ОСОБА_1 , згідно якої він визнає вчинення ним адміністративного правопорушення та згоден на притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП за його відсутності (а.с.92). Про факт подання ОСОБА_1 вищезазначеної заяви через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста зазначено також у постанові №R540510.
Надаючи оцінку таким доказам, суд керується наступним. 
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно із ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень має бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено.
Згідно із ч.1 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Адміністративна відповідальність за частиною 3 статті 210-1 КУпАП настає за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період.
Тобто, диспозиція ст. 210-1 КУпАП є бланкетною та відсилає до спеціального законодавства та підзаконних нормативно-правових актів, які регулюють правовідносини щодо оборони, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Як вбачається з оскаржуваної постанови, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення вимог Закону України від 12.02.2025 №4235-ІХ «Про внесення зміни до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист».
Законом України «Про внесення зміни до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» від 12.02.2025 № 4235-IX пункт 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» (Відомості Верховної Ради України, 2024 р., № 22, ст. 196) викладено в такій редакції: «2. Установити, що громадяни України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом(крім осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю), з дня набрання чинності цим Законом зобов`язані до 5 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби. Такі громадяни зобов`язані самостійно звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані та резервісти Служби безпеки України - до Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України, військовозобов`язані та резервісти розвідувальних органів України - до відповідного підрозділу розвідувальних органів України) або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду».
Системний аналіз зазначених норм дає підстави стверджувати, що обов`язок з проходження повторного медичного огляду з метою визначення придатності до військової служби покладається на громадян України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом (крім осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю).
Тобто обов`язковою умовою для того, щоб стверджувати про наявність у громадянина України віком від 25 до 60 років обов`язку щодо повторного проходження військово-лікарської комісії (ВЛК) є наявність у такої особи попереднього висновку ВЛК, якою особу визнано обмежено придатною до військової служби, і такий висновок повинен бути складений до 12 травня 2025 року.
В оскаржуваній постанові та в матеріалах справи відсутні відомості про те, що ОСОБА_1 був визнаний обмежено придатним відповідним висновком ВЛК, відповідачем до відзиву також не надано жодних документів на підтвердження статусу ОСОБА_1 як обмежено придатного.
Таким чином, на позивача не поширюються вимоги пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист», який передбачає наявність у особи обов`язку самостійно ініціювати та пройти до 05.06.2025 повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби.
Враховуючи наведене, відповідачем не надано доказів порушення ОСОБА_1 вимог Закону України пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист».
Статтею 62 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав та основних свобод людини передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на її користь та кожна людина вважається невинною доти, поки її вину не доведено згідно з законом.
Для притягнення особи до адміністративної відповідальності необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.
Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. В силу принципу презумпції невинуватості при розгляді справ про адміністративні правопорушення всі сумніви у винності особи тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
Відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження правомірності прийнятого рішення, а постанова про адміністративне правопорушення сама по собі не може бути достатнім та єдиним доказом вчинення такого.
Отже, з врахуванням встановлених фактичних обставин справи, наданих суду та досліджених у судовому засіданні доказів, суд дійшов висновку про недоведеність наявності та про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про скасування рішення суб`єкта владних повноважень і закриття справи про адміністративне правопорушення.
На підставі ч. 1 ст. 139 КАС України з відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1  на користь позивача необхідно стягнути понесені останнім судові витрати по сплаті судового збору.
Керуючись ст.ст. 2, 6, 9, 77, 79, 241-246, 268-272, 286, 293 КАС України, суд

ухвалив:

Позов задоволити.
Скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 №R540510 від 18 травня 2026 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП – закрити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок судових витрат зі сплати судового збору.
Апеляційна скарга на судові рішення у справах, визначених ст. 286 КАС України, у відповідності до ч. 4 цієї статті, може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач: начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , юридична адреса: АДРЕСА_2 .
Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_9 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 , юридична адреса: АДРЕСА_3 .

Головуючий суддя     Олександр ГАЙВОРОНСЬКИЙ