ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2026 року 

м. Київ

справа № 520/16678/25

касаційне провадження № К/990/27313/26 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Гончарової І.А., 
суддів - Олендера І.Я., Юрченко В.П.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області
на ухвалу Другого апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2026 року (колегія суддів у складі: головуючий суддя - Подобайло З.Г.; судді: Семененко М.О., Чалий І.С.)
у справі № 520/16678/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Еко-Енергія» 
до Головного управління ДПС у Харківській області
про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,
У С Т А Н О В И В:
У червні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Еко-Енергія» (далі - ТОВ «Компанія «Еко-Енергія», позивач) звернулося до адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (далі - ГУ ДПС у Харківській області, відповідач, податковий орган, скаржник) про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії.
Харківський окружний адміністративний суд рішенням від 02 лютого 2026 року позов задовольнив. 
Не погоджуючись із зазначеним рішенням, 04 березня 2026 року відповідач звернувся із апеляційною скаргою до Другого апеляційного адміністративного суду.
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 09 березня 2026 року апеляційну скаргу залишено без руху у зв`язку з несплатою судового збору та надано десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків.
03 квітня 2026 року ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду у задоволенні клопотань про продовження строку на усунення недоліків апеляційної скарги та відстрочення сплати судового збору відмовлено, апеляційну скаргу повернуто заявнику.
13 травня 2026 року відповідач повторно звернувся із апеляційною скаргою разом із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження.
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2026 року відмовлено у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення, а також відмовлено у відкритті апеляційного провадження.
Суд апеляційної інстанції виходив із того, що вчасна первинна подача апеляційної скарги не означає, що після її повернення повторне звернення до суду можливе у будь-який довільний строк, без дотримання часових рамок, встановлених процесуальним законом. Крім того, факт сплати судового збору також не може бути безумовною підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження. Апеляційний суд також зазначив, що до повторної апеляційної скарги скаржник не долучив жодних належних і допустимих доказів, які б свідчили, що у період з моменту подання первинно поданої апеляційної скарги до моменту повернення апеляційної скарги та з моменту повернення первинно поданої апеляційної скарги до моменту подання апеляційної скарги повторно дійсно не мав можливості сплатити судовий збір. Інші причини пропуску строку на апеляційне оскарження, зазначені відповідачем у скарзі, колегія апеляційного суду визнала не об`єктивними, такими, що не пов`язані з дійсними істотними перешкодами для своєчасного вчинення процесуальних дій. 
Таким чином оскільки скаржником пропущено строк на апеляційне оскарження рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2026 року по справі № 520/16678/25, у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження відмовлено, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження.
Не погодившись з рішенням суду апеляційної інстанції, відповідач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Другого апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2026 року та направити справу для продовження розгляду до Другого апеляційного адміністративного суду.
Мотивуючи касаційну скаргу, податковий орган посилається на неправильне застосування апеляційним судом норм процесуального права. На думку відповідача, суд апеляційної інстанції невірно застосував приписи частини восьмої статті 169, частини другої статті 298 Кодексу адміністративного судочинства України, просить скасувати оскаржуване рішення та направити справу до апеляційного суду для продовження розгляду. 
Ухвалою від 27 липня 2026 року Верховний Суд відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ГУ ДПС у Харківській області. 
31 липня 2026 року до Суду надійшов відзив позивача на касаційну скаргу, у якому ТОВ «Компанія «Еко-Енергія» просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а ухвалу Другого апеляційного адміністративного суду - без змін. Зазначає, що апеляційну скаргу подано після закінчення строку на апеляційне оскарження, скаржником не зазначено підстави пропуску, які є об`єктивно непереборними, такими, що не залежали від волевиявлення відповідача та такими, що пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для повторного направлення апеляційної скарги. Крім того, відповідачем не надано доказів, які б підтверджували неможливість сплати судового збору за весь період часу з моменту подання апеляційної скарги вперше до моменту сплати судового збору.
Натомість, на переконання позивача, ухвала Другого апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2026 року є законною та постановленою на підставі належно встановлених обставин справи з дотриманням процесуальних норм.
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання апеляційним судом норм процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
Статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено строки апеляційного оскарження.
Частиною першою вказаної статті визначено, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
За змістом частини другої цієї статті учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, серед іншого, на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Відповідно до частини третьої статті 298 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 295 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з моменту отримання ухвали про залишення апеляційної скарги без руху особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження, визнані судом неповажними, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі (пункт 4 частини першої статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України).
Таким чином, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою після закінчення строків, установлених статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України, та якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.
Таке нормативне регулювання є процесуальною гарантією забезпечення права на апеляційний перегляд справи як однієї з основних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до пункту 6 частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Тільки після надання особі можливості звернутися із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку, яким суд повинен дати оцінку на відповідність їх поважним причинам, апеляційний суд вирішує питання щодо підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження у відповідності з пунктом 4 частини першої статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України.
Верховний Суд неодноразово у своїх рішеннях висловлював позицію щодо такого застосування наведених норм процесуально права, зокрема у постановах від 07 лютого 2020 року у справі № 320/6192/18, від 01 квітня 2021 року у справі № 826/16691/16, від 19 червня 2023 року у справі № 280/3341/21, від 16 червня 2023 року у справі № 280/4928/21.
Підстави для відступу від такої правової позиції відсутні.
Виходячи зі змісту наведених норм, у разі пропуску особою, що подає апеляційну скаргу, строку на апеляційне оскарження така скарга залишається судом без руху у зв`язку із непорушенням нею питання поновлення цього строку або визнанням наведених для його поновлення підстав неповажними. При цьому, такій особі в будь-якому випадку надається десятиденний з дня вручення ухвали строк, але в першому випадку - для звернення до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку, а в другому - для наведення інших (поважних) підстав для його поновлення. У разі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або ж наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження.
Таким чином, процесуальним законом чітко регламентовано алгоритм дій апеляційного суду у ситуації, коли скаржником пропущений строк на апеляційне оскарження.
Разом із тим, отримавши подану вдруге апеляційну скаргу ГУ ДПС у Харківській області та, визнавши неповажними наведені ним причини пропуску строку на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції одразу відмовив у відкритті апеляційного провадження за скаргою відповідача, попередньо не залишивши її без руху, чим обмежив процесуальне право скаржника на зазначення інших підстав його пропуску, у разі їх наявності, та надання доказів на підтвердження таких обставин.
Водночас слід наголосити, що єдиною передбаченою Кодексом адміністративного судочинства України підставою, за якої апеляційний суд може відмовити у відкритті апеляційного провадження незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, у разі, якщо апеляційна скарга прокурора, суб`єкта владних повноважень подана після спливу одного року з дня складення повного судового рішення, крім випадків подання апеляційної скарги суб`єктом владних повноважень у справі, про розгляд якої він не був повідомлений або до участі в якій він не був залучений, якщо суд ухвалив рішення про його права та/або обов`язки (частина друга статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України). 
Натомість у цій справі зазначена обставина відсутня, оскільки повний текст судового рішення складено 02 лютого 2026 року, тоді як повторну апеляційну скаргу подано 13 травня 2026 року, тобто менш ніж через чотири місяці після ухвалення судового рішення. 
Отже, передбачений законом річний строк у цій справі не сплив, а тому підстав для застосування винятку, який дозволяє відмовити у відкритті апеляційного провадження без надання скаржнику можливості зазначити інші підстави для поновлення строку, не існувало. 
Не заперечуючи необхідність дотримання учасниками процесу передбачених законодавством строків на вчинення тих чи інших процесуальних дій, у даному випадку колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов передчасного висновку про наявність підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження, передбачених пунктом 4 частини першої статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до частин першої - третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з частиною першою статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
Зважаючи на викладене, касаційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті апеляційного провадження як така, що постановлена з порушенням вище наведених норм процесуального права, - скасуванню з направленням справи до апеляційного адміністративного суду для продовження розгляду.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області задовольнити.
Ухвалу Другого апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2026 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді | І.А. Гончарова І.Я.Олендер   В.П. Юрченко