справа №760/3370/26
провадження № 22-ц/824/9269/2026
головуючий у суді І інстанції Верещінська І.В.

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Писаної Т.О.
суддів - Приходька К.П., Журби С.О.
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 13 березня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, 

В С Т А Н О В И В:

У січні 2026 року до Солом`янського районного суду м. Києва звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що донці позивача завдано шкоди заподіяної каліцтвом, а саме її двічі вкусила собака відповідача, розмір моральної шкоди оцінює у розмірі 1 000 000 грн.
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 13 березня 2026 року передано цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди - до Лисянського районного суду Черкаської області (19301, смт Лисянка, вул. Незалежності, 4).
Не погодившись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 звернувся до Київського апеляційного суду з апеляційною скаргою, у якій спросить ухвалу суду першої інстанції скасувати в повному обсязі, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що у своїй позовній заяві позивач вказала, що місце перебування відповідача: АДРЕСА_1 , а тому позов до вищевказаного відповідача, на думку апелянта пред`являється до Солом`янського районного суду міста Києва.
Також вказує, що у позові позивачем було зазначено, що місцем заподіяння шкоди є: АДРЕСА_2 , тобто місце заподіяння шкоди є Солом`янський район.
Зазначає, що суд першої інстанції, при постановленні оскаржуваної ухвали не взяв до уваги, та не надав правової оцінки, обставинам, що мають значення для справи. Звертає увагу, що відповідно до вимог п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява має містити повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи - позивач дійсну вимогу закону виконав в повному обсязі, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб) - позивач дійсну вимогу закону виконав в повному обсязі, так як вказав відому позивачеві адресу перебування відповідача: АДРЕСА_1 . Таким чином, апелянт вважає, що вказав про відповідача відомості, які були йому відомі.
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.
Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Ухвала суду першої інстанції щодо передачі справи на розгляд іншого суду віднесена до п. 9 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Із матеріалів справи вбачається, щоОСОБА_1 звернулася до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я її доньки, посилаючись на те, що дитину вкусила собака, яка належить відповідачу.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що не має можливості здійснити запит до Державної міграційної служби України щодо місця реєстрації відповідача через відсутність у позовній заяві відомостей про дату його народження або реєстраційний номер облікової картки платника податків. 
При цьому суд першої інстанції встановив, що позивач зареєстрована за адресою у Черкаській області, та дійшов висновку, що справа не підсудна Солом`янському районному суду міста Києва ні за правилами загальної, ні за правилами альтернативної підсудності, у зв`язку з чим підлягає передачі до Лисянського районного суду Черкаської області.
Проте колегія суддів не може погодитися із зазначеними висновками суду першої інстанції, оскільки вони не відповідають обставинам справи та постановлені з неправильним застосуванням норм процесуального права, виходячи із наступного.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.
У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на «розгляд» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява № 48778/99).
Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має застосовуватися на практиці і бути ефективним (рішення у справі «Белле проти Франції» від 04 грудня 1995 року).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.
Разом із тим, статтею 28 ЦПК України передбачена підсудність справ за вибором позивача.
Відповідно до частини першої статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.
Відповідно до ч. 3 ст. 28 ЦПК України позови про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, чи шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача або за місцем заподіяння шкоди.
Відповідно до ч. 16 ст. 28 ЦПК України позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.
Отже, наведена норма встановлює альтернативну територіальну підсудність такої категорії спорів та надає позивачу право вибору суду між кількома судами, яким справа є підсудною. Зазначене право належить виключно позивачу, а суд не вправі змінювати обраний ним варіант підсудності, якщо відсутні передбачені законом підстави для передачі справи іншому суду.
Як убачається з матеріалів справи, у позовній заяві позивачем зазначено відоме їй місце перебування відповідача: АДРЕСА_1 . Крім того, у позовній заяві прямо зазначено, що шкоду було заподіяно за адресою: АДРЕСА_2 , що територіально відноситься до Солом`янського району міста Києва.
Таким чином, всупереч висновкам суду першої інстанції, матеріали позовної заяви містили відомості, які давали підстави для вирішення питання про територіальну підсудність спору, зокрема щодо місця перебування відповідача та місця заподіяння шкоди.
Посилання суду першої інстанції на неможливість отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача з Державної міграційної служби України саме по собі не є достатньою підставою для висновку про непідсудність справи Солом`янському районному суду міста Києва. 
Відсутність можливості перевірити реєстрацію відповідача не спростовує зазначених позивачем відомостей про місце його перебування та не позбавляє суд обов`язку надати належну правову оцінку іншим обставинам, що мають значення для визначення територіальної підсудності.
Крім того, суд першої інстанції взагалі не надав оцінки твердженням позивача щодо місця заподіяння шкоди, хоча саме ця обставина відповідно до частини третьої статті 28 ЦПК України є самостійною підставою для визначення територіальної підсудності спору.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити, зокрема, ім`я сторін, їх місце проживання чи перебування, поштовий індекс та інші відомості, якщо вони відомі позивачу.
Як убачається з матеріалів справи, позивачем виконано вимоги зазначеної норми процесуального закону, оскільки у позовній заяві наведено усі відомі їй дані щодо відповідача, у тому числі адресу його перебування. 
Відсутність у позивача відомостей про дату народження чи реєстраційний номер облікової картки платника податків відповідача не може бути поставлена їй у провину та не є безумовною підставою для висновку про непідсудність спору.
За таких обставин, позивач у цій справі ОСОБА_1 використала належне їй право вибору суду за правилами альтернативної підсудності, звернувшись за місцем заподіяння шкоди до Солом`янського районного суду м. Києва, до підсудності якого входить м. Київ, вул. Митрополита Василя Липківського, 8.
Отже, суд першої інстанції не забезпечив належним чином реалізацію права позивача на альтернативну підсудність, що встановлена ст. 28 ЦПК України.
Виходячи із вищевикладеного, ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 13 березня 2026 року не можна вважати законною та обґрунтованою, висновки суду першої інстанції про передачу справи на розгляд іншому суду за підсудністю є помилковими і не ґрунтуються на вимогах процесуального закону, відтак ухвала суду першої інстанції не може залишатися в силі і підлягає скасуванню.
Відповідно до приписів п. 3, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 379 ЦПК України, оскільки ухвала, що перешкоджає подальшому провадженню, постановлена із порушенням норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 382 ЦПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 13 березня 2026 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба