УХВАЛА

07 липня 2026 року 
м. Київ
cправа № 910/13912/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Кролевець О.А. - головуючий, Баранець О.М., Мамалуй О.О.,
розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України"
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.05.2026
(головуючий - Руденко М.А., судді Пономаренко Є.Ю., Барсук М.А.)
та рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2026
(суддя - Чебикіна С.О.)
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.05.2026
(головуючий - Руденко М.А., судді Пономаренко Є.Ю., Барсук М.А.)
на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2026
(суддя - Чебикіна С.О.)
у справі №910/13912/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Прогресивні нафтогазові технології"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України"
про стягнення 53 048,90 грн,

ВСТАНОВИВ:

У 2025 році Товариство з обмеженою відповідальністю "Прогресивні нафтогазові технології" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до ТОВ "Оператор газотранспортної системи України" про стягнення 53 048,90 грн, з яких: 8 687,44 грн 3 % річних та 44 361,46 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, як бенефіціар, безпідставно не повернув одержані від акціонерного товариства "Комерційний Банк "Глобус" кошти у сумі 324 600,00 грн за банківською гарантією № 30843 від 16.01.2023, виданою на забезпечення виконання договору про закупівлю послуг № 4600007120 від 20.01.2023, укладеного між ТОВ "Оператор ГТС України", як замовником, та ТОВ "Прогресивні нафтогазові технології", як підрядником, що встановлено у справі №910/13040/24. Враховуючи наявність підстав для повернення відповідачем забезпечення виконання договору після повного виконання позивачем зобов`язань за договором та настання строку проведення остаточних розрахунків за договором, позивач вказував на безпідставність утримання відповідачем коштів забезпечення виконання договору у сумі 324 600,00 грн з 16.08.2024 по 07.07.2025 (далі - спірний період), в зв`язку з чим заявив до стягнення з відповідача 8 687,44 грн 3 % річних та 44 361,46 грн інфляційних втрат за спірний період.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.02.2026 у справі №910/13912/25, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 28.05.2026, позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "Оператор ГТС України" на користь ТОВ "Прогресивні нафтогазові технології" 44 361,46 грн інфляційних втрат, 28,96 грн 0,01 % річних та 2 027,02 грн судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 25.02.2026 у справі №910/13912/25, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 28.05.2026, заяву ТОВ "Прогресивні нафтогазові технології" про ухвалення додаткового рішення у справі задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "Оператор ГТС України" на користь ТОВ "Прогресивні нафтогазові технології" 6 694,26 грн витрат на професійну правничу допомогу.

17.06.2026 Товариство з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанови Північного апеляційного господарського суду від 28.05.2026, рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2026 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2026 у справі №910/13912/25.

Перевіривши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України", Суд дійшов висновку, що слід відмовити у відкритті касаційного провадження з огляду на наступне.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. 

За приписами статті 244 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Додаткове судове рішення або ухвала про відмову в прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.

Отже додаткове судове рішення є похідним від первісного судового акту та є його невід`ємною складовою.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, передбачених підпунктами "а-г" цієї норми.

Згідно з ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За змістом ч. 7 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2025 року встановлений у розмірі 3028,00 грн.

У п. 1 ч. 1 ст. 163 ГПК України зазначено, що ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом спору у справі №910/13912/25 є стягнення 53 048,90 грн. Оскільки предметом спору в цій справі є стягнення суми меншої, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (станом на 2025 рік - 302 800,00 грн), то у розумінні ГПК України ця справа є малозначною.
Водночас у п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України передбачено випадки наявності підстав для перегляду в касаційному порядку судових рішень у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Скаржник у касаційній скарзі зазначає про наявність підстав для перегляду в касаційному порядку оскаржуваних судових рішень, які передбачені пп.пп. "а", "в" п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України. Необхідність відкриття касаційного провадження у справі скаржник обґрунтовує тим, що касаційна скарга має виключне значення для ТОВ «Оператор ГТС України», оскільки наразі судами України розглядається значна кількість судових справ про стягнення з Оператора передбачених ч.2 ст.625 ЦК України нарахувань на кошти, отримані у зв`язку із реалізацією банківської гарантії, однак відсутні правові висновки Верховного Суду щодо її застосування у подібних правовідносинах. Крім того, судами систематично не дотримуються вимоги процесуального закону щодо порядку доказування та розподілу судових витрат, що є порушенням гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод права на справедливий суд, за результатом тлумачення якої Європейського суду з прав людини у п.184 рішення від 22.06.2004 у справі «Броньовський проти Польщі», заява №31443/96, висловився про те, що принцип верховенства права зобов`язує державу поважати і застосовувати запроваджені нею закони.

Проте Суд вважає, що наведені у касаційній скарзі доводи, не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки зазначені доводи зводяться до заперечення встановлених судами обставин справи з одночасним тлумаченням стороною власного викладення обставин справи, до переоцінки доказів, які були здійсненні судом під час розгляду справи по суті і в цілому до заперечення результату розгляду справи. 

Крім того, посилання скаржника, що справа №910/13912/25 має виняткове значення для скаржника визнаються необґрунтованими, оскільки вищевказані доводи зводяться до незгоди із судовими рішеннями судів попередніх інстанцій і в цілому до заперечення результату розгляду справи, що не може свідчити про винятковість справи для скаржника.

Суд зазначає, що незгода із рішеннями судів попередніх інстанції не свідчить про їх незаконність, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для скаржника внаслідок прийняття таких рішень, оскільки настання таких наслідків у випадку прийняття судового рішення не на користь скаржника є звичайним передбачуваним процесом.

Рекомендацією № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23 жовтня 1996 року; "Brualla Gomez de la Torre v. Spain" від 19 грудня 1997 року).

Таким чином, у Верховного Суду є право використовувати процесуальний фільтр, закріплений у ч. 1 ст. 293 ГПК України, і це повністю узгоджується з положеннями ст. 129 Конституції України, завданнями та принципами господарського судочинства.

Оскільки предметом спору у справі №910/13912/25 є стягнення суми, що є меншою, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а в касаційній скарзі не наведено іншого обґрунтування щодо наявності підстав, передбачених пп. "а-г" п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України, то касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Враховуючи вищевикладене, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" на постанови Північного апеляційного господарського суду від 28.05.2026, рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2026 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2026 у справі №910/13912/25 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 293 ГПК України, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 234, 235, 287, 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1.Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.05.2026 та рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2026, постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.05.2026 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2026 у справі №910/13912/25.
2.Копії ухвали надіслати учасникам справи.
3.Надіслати скаржнику касаційну скаргу разом з доданими до неї матеріалами. Копію касаційної скарги залишити у Верховному Суді.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.А. Кролевець

Судді О.М. Баранець

О.О. Мамалуй