ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2026 р. 	Справа № 520/29880/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Спаскіна О.А.,
Суддів: Присяжнюк О.В. , Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.04.2026, головуючий суддя І інстанції: Котеньов О.Г., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022 по справі №520/29880/25
за позовом ОСОБА_1 
до Міністерства оборони України 
про визнання протиправним та скасування рішення. зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України, в якому просив суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Комісії Міністерства Оборони України з питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги членам сім`ї загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 , викладене в Протоколі засідання Комісії Міністерства оборони України з питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №40/в від 22 листопада 2024 року, затверджений заступником Міністра оборони України 29.11.2024 року;
- зобов`язати комісію Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум повторно здійснити розгляд заяви ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про призначення та виплату одноразової грошової допомоги та доданих до неї документів, передбаченої статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», з урахуванням висновків суду.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 02.04.2026 задоволено позов.
Визнано протиправним та скасовано рішення Комісії Міністерства Оборони України з питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги членам сім`ї загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 , викладене в Протоколі засідання Комісії Міністерства оборони України з питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №40/в від 22 листопада 2024 року, затверджений заступником Міністра оборони України 29.11.2024 року.
Зобов`язано комісію Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум повторно здійснити розгляд заяви ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про призначення та виплату одноразової грошової допомоги та доданих до неї документів, передбаченої статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», з урахуванням висновків суду.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства оборони України (просп. Повітряних Сил, буд. 6, м. Київ, 03049, код ЄДРПОУ 00034022) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн 96 коп.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.04.2026 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт зазначає, що суд першої інстанції штучно розірвав причинно-наслідковий зв`язок між станом алкогольного сп`яніння військовослужбовця (0,81 проміле за висновком експертизи) та його смертю від отруєння чадним газом. Фізіологічний вплив алкоголю, який призвів до втрати пильності та інстинкту самозбереження, є безпосередньою причиною, що унеможливила уникнення небезпеки. Це повністю підпадає під обмежувальну дію пункту "б" частини 1 статті 16-4 Закону України № 2011-XII ("наслідок вчинення дій у стані алкогольного сп`яніння"). Також посилається на ігнорування вчинення адміністративного правопорушення: вживання алкоголю військовослужбовцем на території військового об`єкта під час дії воєнного стану становить склад адміністративного правопорушення за статтею 172-20 КУпАП. Смерть, що настала за таких обставин, згідно з пунктом "а" ч. 1 ст. 16-4 Закону України № 2011-XII, є самостійною, імперативною підставою для відмови у виплаті ОГД. Держава в особі Міноборони не виплачує компенсації за порушення статутних правил, що відповідає конституційній доктрині соціального захисту військових. Суд першої інстанції, стверджуючи про відсутність причинно-наслідкового зв`язку та зобов`язуючи Комісію Міноборони розглянути заяву "з урахуванням висновків суду", перебрав на себе функції органу виконавчої влади з медико-правової оцінки доказів, порушивши статтю 245 КАС України та доктрину розподілу влад. Суд розглянув спір по суті, повністю проігнорувавши пропуск позивачем шестимісячного строку, встановленого статтею 122 КАС України (позов подано майже через рік після рішення Комісії). Пасивна поведінка позивача не може бути виправдана лише фактом виїзду за кордон, що суперечить як практиці Верховного Суду, так і прецедентам ЄСПЛ щодо принципу правової визначеності. Позов мав бути залишений без розгляду на підставі частини 3 статті 123 КАС України.
Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів вислухавши суддю доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, дослідивши письмові докази по справі, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 , про що сторонами не заперечувалося.
Відповідно до повідомлення про смерть № 1997 від 29.11.2023 видане ІНФОРМАЦІЯ_2 сповіщено про те що солдат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , був знайдений о 08.45 ранку 28.11.2023р. без ознак життя у себе в кімнаті у пункті тимчасової дислокації підрозділу с. Олександро-Калинове Іллінівської сільської громади Краматорського району Донецької області (попередня причина смерті – отруєння чадним газом).
07 грудня 2023 року Валківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Богодухівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції видано Свідоцтво про смерть ОСОБА_2 (серія НОМЕР_2 ).
Відповідно до довідки про смерть до лікарського свідоцтва про смерть № 412 від 29.11.2023р. видане Костянтинівським СМЕ встановлена наступна причина смерті ОСОБА_2 – токсична дія оксиду вуглецю.
За фактом нещасного випадку (смерті) військовослужбовця ОСОБА_2 наказом командира військової частини НОМЕР_3 (з адміністративно- господарської діяльності) від 28.11.2023 № 589 призначено спеціальне розслідування.
Відповідно до Наказу командира військової частини НОМЕР_4 (з основної діяльності) № 180 від 13.12.2023 «Про результати спеціального розслідування по факту нещасного випадку (смерті) військовослужбовця ОСОБА_2 » вбачається, що спеціальним розслідуванням було встановлено, що 28.11.2023 року о 08 годині 45 хвилин надійшло повідомлення від молодшого сержанта ОСОБА_3 , про те, що за місцем тимчасової дислокації підрозділу в н.п. Олександро-Калинове, Донецької області, виявлено тіло військовослужбовця ОСОБА_2 без ознак життя.
28.11.2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості про кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 270 КК України «порушення встановлених законодавством вимог пожежної безпеки, якщо воно спричинило загибель людей, майнову шкоду в особливо великому розмірі або інші тяжкі наслідки», з поміткою за № 12023052380000441.
30 листопада 2023 року Відділом поліції № 2 Краматорського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області Національної поліції України винесена постанова про закриття кримінального провадження, з якої вбачається, що причиною смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є токсична дія оксиду вуглецю та постановлено, зокрема кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12023052380000441 від 28.11.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 270 КК України закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.
Відповідно до висновка експерта № 420 вбачається, що смерть гр. ОСОБА_2 настала від отруєння оксидом вуглецю, ускладненого вогнищевою гострою емфіземою та дістелектазами у легенях, загальним венозним повнокрів`ям внутрішніх органів, дистрофічними змінами в них, набряком легенів та головного мозку.
Також у зазначеному висновку вказано, що у крові загиблого ОСОБА_2 було виявлено етиловий спирт у концентрації 0,81 проміле (‰).
Згідно з витягом з протоколу засідання штатної військово-лікарської комісії (протокол № 1630від 16 травня 2024року) 12 регіональної військово- лікарської комісії Міністерства оборони України травма солдата ОСОБА_2 , 1971 р.н. – «Токсична дія оксиду вуглецю. Випадкове отруєння та дія оксиду вуглецю», яка призвела до смерті 28.11.2023 – ТРАВМА, ОДЕРЖАНА В РЕЗУЛЬТАТІ НЕЩАСНОГО ВИПАДКУ, ТА ПРИЧИНА СМЕРТІ, ТАК ПОВ`ЯЗАНА З ПРОХОДЖЕННЯМ ВІЙСЬКОВОЇ СЛУЖБИ.
22 листопада 2024 року Комісією було прийнято рішення, оформлене протоколом № 40/в, яким відмовлено у призначенні ОГД дружині та сину (Позивачу) загиблого солдата ОСОБА_2 . Рішення затверджене заступником Міністра оборони України 29 листопада 2024 року.
Підставою для відмови стало положення пункту 19 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, та статті 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме: загибель військовослужбовця є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного сп`яніння. Комісія виходила з того, що перебування військовослужбовця у стані алкогольного сп`яніння (0,81‰) під час виконання обов`язків військової служби (перебування в місці дислокації підрозділу) є адміністративним правопорушенням, передбаченим статтею 172-20 КУпАП, та перебуває у причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті від нещасного випадку (отруєння чадним газом внаслідок порушення правил безпеки або недбалості).
Вважаючи протиправними дії відповідача, позивач звернувся до суду із позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що що смерть ОСОБА_2 настала внаслідок отруєння оксидом вуглецю, що підтверджується матеріалами медичного свідоцтва про смерть, експертними висновками та результатами спеціального розслідування. Наявність у крові загиблого незначної концентрації етилового спирту (0,81 ‰) не свідчить про причинно-наслідковий зв`язок між станом сп`яніння та настанням смерті, відповідно, відмова Комісії Міністерства оборони України у призначенні одноразової грошової допомоги, мотивована цим фактом, не відповідає вимогам Закону №2011-XII та Порядку №975.
Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.
Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 р. № 2232-XII (в подальшому – Закон України № 2232-XII, в редакції, чинній станом на час виконання спірних правовідносин), здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Статтею 41 Закону України № 2232-XII передбачено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону № 2011-ХІІ, одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Пунктом 2 частини 2 статті 16 Закону № 2011-ХІІ встановлено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби.
Відповідно до ст. 16-1 Закону № 2011-XII, у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Згідно із ч.ч. 1, 6, 8 ст. 16-3 Закону №2011-ХІІ, одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 2статті 16 цього Закону, призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою чи заявою їх законних представників. У разі відмови якоїсь з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону, від призначення та отримання одноразової грошової допомоги, або якщо одна із зазначених осіб у строк, встановлений пунктом 8 цієї статті, не реалізувала своє право на призначення та отримання такої допомоги, її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги. Особам, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, її виплата здійснюється незалежно від реалізації права на призначення та отримання такої допомоги будь-якою з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону. Одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами. Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.
Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України (пункт 9 статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ).
Статтею 16-4 Закону № 2011-ХІІ визначені випадки, за яких призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються - якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), захворювання, інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком: вчинення ним кримінального або адміністративного правопорушення; вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом); подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.
Постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 р. затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (в подальшому – Порядок № 975, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Підпунктом 2 пункту 4 Порядку № 975 встановлено, що одноразова грошова допомога призначається у разі смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних із проходженням військової служби.
Відповідно до п. 5 Порядку № 975, одноразова грошова допомога призначається і виплачується рівними частинами членам сім`ї, батькам та утриманцям загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста: у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, передбачених підпунктом 1 пункту 4 цього Порядку, - у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому настала загибель (смерть); у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, передбачених підпунктами 2 і 3 пункту 4 цього Порядку, - у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому настала загибель (смерть).
Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Відповідно до пункту 10 Порядку № 975, члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого), яким призначається та виплачується одноразова грошова допомога, подають за місцем проходження служби (зборів) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста або уповноваженим структурним підрозділам державних органів, на які покладаються функції щодо підготовки необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважений орган).
Пунктами 15, 19 Порядку № 975 встановлено, що рішення про відмову у призначенні грошової допомоги може бути оскаржено в установленому порядку.
Призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), захворювання, інвалідність чи часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного чи резервіста є наслідком: вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення; вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом); подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.
Аналіз вищевказаних норм законодавства вказує, що одноразова допомога не призначається з підстав, наведених цими нормами, лише у випадку, якщо смерть військовослужбовця є наслідком його перебування у стані алкогольного сп`яніння, а саме вчинення ним певних активних дій у стані алкогольного сп`яніння, які безпосередньо призвели до смерті (загибелі).
Сам факт перебування військовослужбовця у стані алкогольного сп`яніння на час настання смерті не визначається вказаними нормами права як підстава для відмови у призначенні одноразової грошової допомоги.
Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в постанові Верховного Суду у справі № 640/6477/19 від 29.06.2022 р.
Відомості, які зазначені у зокрема, у постанові військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку смерті військовослужбовця та довідці, що свідчить про причини та обставини смерті військовослужбовця, мають важливе значення і є вирішальними для органу, що приймає рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, на якого покладено обов`язок перевірити, чи не настала смерть військовослужбовця за обставин, що виключають можливість призначення та виплати одноразової грошової допомоги, перелік яких визначений у статті 16-4 Закону №2011-XII.
Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в постанові Верховного Суду у справі №120/13997/21-а від 18.03.2024 р.
Судовим розглядом встановлено, що 22 листопада 2024 року Комісією було прийнято рішення, оформлене протоколом № 40/в, яким відмовлено у призначенні ОГД дружині та сину (Позивачу) загиблого солдата ОСОБА_2 . Рішення затверджене заступником Міністра оборони України 29 листопада 2024 року.
Підставою для відмови стало положення пункту 19 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, та статті 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме: загибель військовослужбовця є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного сп`яніння. Комісія виходила з того, що перебування військовослужбовця у стані алкогольного сп`яніння (0,81‰) під час виконання обов`язків військової служби (перебування в місці дислокації підрозділу) є адміністративним правопорушенням, передбаченим статтею 172-20 КУпАП, та перебуває у причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті від нещасного випадку (отруєння чадним газом внаслідок порушення правил безпеки або недбалості).
Інших підстав для відмови у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги у рішенні Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням виплати одноразової грошової допомоги, не наведено.
Колегія суддів звертає увагу, що відповідачем не надано належних і допустимих доказів того, що причиною смерті ОСОБА_2 є дії пов`язані з вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи самогубства, як і того, що смерть останнього настала внаслідок його перебування у такому стані.
Визначальним при вирішенні питання щодо наявності права члена сім`ї на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, є не сам стан алкогольного сп`яніння військовослужбовця, а наявність причинно-наслідкового зв`язку між вживанням алкогольних напоїв та смертю військовослужбовця.
Відповідно до довідки про смерть до лікарського свідоцтва про смерть № 412 від 29.11.2023р. видане Костянтинівським СМЕ встановлена наступна причина смерті ОСОБА_2 – токсична дія оксиду вуглецю.
Згідно з витягом з протоколу засідання штатної військово-лікарської комісії (протокол № 1630від 16 травня 2024року) 12 регіональної військово - лікарської комісії Міністерства оборони України травма солдата ОСОБА_2 , 1971 р.н. – «Токсична дія оксиду вуглецю. Випадкове отруєння та дія оксиду вуглецю», яка призвела до смерті 28.11.2023 – ТРАВМА, ОДЕРЖАНА В РЕЗУЛЬТАТІ НЕЩАСНОГО ВИПАДКУ, ТА ПРИЧИНА СМЕРТІ, ТАК ПОВ`ЯЗАНА З ПРОХОДЖЕННЯМ ВІЙСЬКОВОЇ СЛУЖБИ.
Водночас, колегія суддів звертає увагу, що смерть ОСОБА_2 настала внаслідок отруєння оксидом вуглецю, що підтверджується матеріалами медичного свідоцтва про смерть, експертними висновками та результатами спеціального розслідування. Наявність у крові загиблого незначної концентрації етилового спирту (0,81 ‰) не свідчить про причинно-наслідковий зв`язок між станом сп`яніння та настанням смерті. Відповідно, відмова Комісії Міністерства оборони України у призначенні одноразової грошової допомоги, мотивована цим фактом, не відповідає вимогам Закону №2011-XII та Порядку №975.
Разом з тим, відповідачем ні до суду до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не надано належних доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_2 дій у стані алкогольного сп`яніння, що мали своїм наслідком його смерть.
Таким чином, оскільки причина смерті ОСОБА_4 не пов`язана з його перебуванням в стані алкогольного або наркотичного сп`яніння та вчинення ним кримінального чи адміністративного правопорушення, то відсутні підстави, встановлених статтею 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», для відмови позивачу у призначені та виплаті одноразової грошової допомоги, у зв`язку із загибеллю (смертю) військовослужбовця ОСОБА_4 .
Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним способом захисту порушених прав позивача є визнання протиправним та скасування рішення Комісії Міністерства Оборони України з питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги членам сім`ї загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 , викладене в Протоколі засідання Комісії Міністерства оборони України з питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №40/в від 22 листопада 2024 року, затверджений заступником Міністра оборони України 29.11.2024 року та зобов`язання комісію Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум повторно здійснити розгляд заяви ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про призначення та виплату одноразової грошової допомоги та доданих до неї документів, передбаченої статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», з урахуванням висновків суду.
Стосовно пропуску, на думку апелянта, позивачем строку звернення з даним позовом до суду, колегія суддів зазначає наступне.
Керуючись частинами 1 та 2 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Статтею 122 КАС України врегульовано строк звернення до адміністративного суду.
Позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами (ч. 1 ст. 122 КАС України).
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 2 ст. 122 КАС України).
Суд зазначає, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути: день винесення рішення, яке оскаржується, якщо воно приймалося за участю особи; день отримання поштового відправлення, в якому особі надіслано рішення, яке вона оскаржує; день вчинення дії, яка оскаржується, якщо особа була присутня під час вчинення цієї дії; день, коли мало бути прийняте рішення (вчинено дію), якщо таке рішення (дія) не було прийняте (не була вчинена).
Якщо цей день встановити точно не можливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені; рішення скероване на її адресу поштовим повідомленням, яке вона відмовилася отримати або не отримала внаслідок неповідомлення відправника про зміну місця проживання; про порушення її прав знали близькі їй особи.
Таке трактування приписів ч. 3 ст. 122 КАС України відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 18 лютого 2021 року по справі № 640/25034/19.
Позивач просив визнати протиправним та скасувати рішення Комісії Міністерства Оборони України з питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги членам сім`ї загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 , викладене в Протоколі засідання Комісії Міністерства оборони України з питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №40/в від 22 листопада 2024 року, затверджений заступником Міністра оборони України 29.11.2024.
Як вбачається з матеріалів справи, 17.10.2025 представник позивача адвокат Кощеєва К.М. звернулася до ІНФОРМАЦІЯ_4 з адвокатським запитом щодо надання документів стосовно померлого батька позивача, військовослужбовця ОСОБА_2 , у тому числі документів, що підтверджують розгляд поданих позивачем матеріалів для призначення одноразової грошової допомоги.
27.10.2025 на поштову адресу представника позивача адвоката Кощеєвої К.М. надійшла відповідь на адвокатський запит разом із запитуваними документами стосовно померлого військовослужбовця ОСОБА_2 , зокрема копія витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 22.11.2024 № 40/в, затвердженого 29.11.2024.
До суду першої та апеляційної інстанції не надано доказів направлення або вручення рішення про призначення або відмову у призначенні такої допомоги.
Отже, лише 27.10.2025 представник позивача отримав відповідь на адвокатський запит разом із копією витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України № 40/в від 22.11.2024, затвердженого 29.11.2024, з якого позивачу стало відомо про прийняття оскаржуваного рішення.
Таким чином, саме з 27.10.2025 року позивач фактично дізнався про порушення свого права, а отже, саме з цієї дати почався перебіг строку звернення до адміністративного суду.
Суд зазначає, що відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст.121 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
З даним позовом позивач звернувся до суду 12.11.2025 року, тобто в межах строку звернення до адміністративного суду, визначеного статтею 122 КАС України.
З урахуванням наведеного вище, доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивачем пропущений строк звернення до адміністративного суду з даним позовом, є необґрунтованими.
Суд першої інстанції надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору та дослухався до усіх аргументів сторін, які здатні вплинути на результат вирішення спору.
Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.
Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у цьому судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків рішення суду першої інстанції не спростовують.
За правилами частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та свідчать про незгоду із правовою оцінкою суду першої інстанції обставин справи, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.
Таким чином, колегія суддів, згідно ст. 316 КАС України вирішила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.04.2026 по справі №520/29880/25 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		О.А. Спаскін 	
Судді	   	О.В. Присяжнюк   Л.В. Любчич