Справа № 359/11835/25
Провадження № 2/359/1379/2026

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«09» березня 20026 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі: 
головуючого судді - Муранової-Лесів І.В., 
при секретарі - Шуст А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Борисполі Київської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,-
В С Т А Н О В И В :
03.10.2025 до Бориспільського міськрайонного суду Київської області в системі «Електронний суд» надійшла вищезазначена позовна заява, з проханням : стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «СВЕА ФІНАНС» заборгованість за Договором №1622745 від 10.07.2024 у розмірі 135895,50 грн., а також понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн. ( а.с. 2-8). 

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 10.07.2024 року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» (Первісний кредитор) та ОСОБА_1 (Позичальник) укладено №1622745 про надання споживчого кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Позичальник зареєструвалася в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ», заповнила електронну заявку на сайті товариства та була ідентифікована і верифікована із використанням системи BankID НБУ. Після ознайомлення з умовами Позичальник підтвердила згоду шляхом натискання відповідної кнопки в ІТС, а отриманий 10.07.2024 року о 18:08:58 на вказаний нею номер телефону одноразовий ідентифікатор Р726 о 18:09:11 ввела у відповідному розділі ІТС, чим акцептувала оферту.

Позивач вважає, що таким чином договір укладено належним чином в електронній формі, а його підписання одноразовим ідентифікатором відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію». 

За умовами кредитного договору кредит надано строком на 360 днів, стандартна процентна ставка становить 1,5 % за день. ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» перерахувало на банківську картку, зазначену Позичальником, кердит на загальну суму 29900,00 грн, що підтверджується документом ТОВ «ПЕЙТЕК».

Позичальник належним чином зобов`язання не виконувала: здійснювала платежі із простроченням, не в повному обсязі або взагалі їх не здійснювала, внаслідок чого виникла заборгованість.

29.01.2025 року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» укладено Договір факторингу № 01.02-03/25, за яким до Позивача перейшло право вимоги до Позичальника. Відповідно до Реєстру боржників заборгованість ОСОБА_1 за договором №1622745 від 10.07.2024 становить 135895,50 грн. На підтвердження переходу права вимоги Позивач посилається на договір факторингу, його додаток та витяг із нього.

Станом на дату подання позову заборгованість складає 135895,50 грн., яка складається з: 29900,00 грн.- тіло кредиту; 91045,50 грн. - проценти; 14950,00 грн. - пеня.

18.12.2025 в системі «Електронний суд» представником відповідача адвокатом Підодвірним Т.І. було подано відзив, за змістом якого відповідач проти задоволення позову заперечує, вважає позовні вимоги необґрунтованими та зазначає, що позивачем не доведено факту укладення між сторонами кредитного договору від 10.07.2024 № 1622745, отримання відповідачем кредитних коштів та набуття позивачем права вимоги за спірним зобов`язанням.

Зазначає, що надана позивачем копія кредитного договору не містить підписів сторін. За твердженням позивача, договір укладено в режимі онлайн шляхом заповнення відповідачем анкети-згоди на його сайті, однак жодних доказів вчинення відповідачем відповідних дій позивач не надав. Зокрема, відсутні докази реєстрації відповідача в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця, створення нею особистого кабінету, отримання та ознайомлення з офертою, отримання одноразового ідентифікатора, введення такого ідентифікатора в інформаційній системі та його використання для підписання кредитного договору. Також позивач не зазначив, яким саме способом одноразовий ідентифікатор був направлений та отриманий відповідачем.

Відповідач посилається на положення ЦК України, Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», Закону України «Про електронну комерцію» та зазначає, що електронний документ, на підставі якого виникають цивільні права та обов`язки, має відповідати встановленим законом вимогам, зокрема містити обов`язкові реквізити та електронний підпис, який дає можливість ідентифікувати підписувача. Посилається на відповідні висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 16.03.2020 у справі № 910/1162/19 та від 19.01.2022 у справі № 202/2965/21.

Зазначає, що надана позивачем копія договору не підтверджує його створення та підписання у передбаченому законом порядку, не дає можливості ідентифікувати підписантів, а тому не може вважатися належним доказом укладення договору. При цьому сама по собі роздруківка електронного листування не є електронним документом у розумінні закону, якщо не містить електронного підпису, що підтверджується практикою Верховного Суду, зокрема постановами від 11.06.2019 у справі № 904/2882/18, від 24.09.2019 у справі № 922/1151/18, від 28.12.2019 у справі № 922/788/19 та від 16.03.2020 у справі № 910/1162/19.

Крім того, відповідач зазначає, що відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» укладення електронного договору передбачає оферту та її акцепт, а доказів акцепту відповідачем пропозиції про укладення кредитного договору позивачем не надано. Не підтверджено також, що саме відповідач була зареєстрована в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця, отримала логін і пароль, подала заявку на кредит та була ознайомлена з істотними умовами договору.

Посилається також на статтю 13 Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до якої примірник договору про споживчий кредит та додатки до нього мають бути надані споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка їх отримала, а обов`язок доведення передачі примірника договору покладається на кредитодавця. Вказує, що позивач не надав доказів направлення відповідачу примірника договору та встановлення особи його отримувача.

Таким чином, на думку відповідача, позивач не довів факту укладення кредитного договору, а отже - погодження сторонами розміру та умов надання і повернення кредиту, процентів і відповідальності за порушення зобов`язань.

Щодо отримання кредитних коштів відповідач зазначає, що саме на позивача покладається обов`язок довести факт надання кредиту у розмірі та на умовах, передбачених договором. 

Відповідач вважає, що належними доказами перерахування кредитних коштів можуть бути первинні документи, оформлені відповідно до вимог законодавства про бухгалтерський облік, та що таких доказів позивачем надано не було, а долучений до позову лист ТОВ «Пейтек» не містить інформації про особу отримувача коштів, зокрема її ПІБ та РНОКПП, а також не містить згадки про кредитний договір від 08.06.2024 № 1557302. Відповідач заперечує факт укладення спірного договору та отримання коштів від ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ». При цьому позивач мав можливість надати, зокрема, виписку зі свого рахунку із зазначенням суми, підстави перерахування та особи отримувача, однак цього не зробив.

Розрахунок заборгованості відповідач не визнає, вважає його лише відображенням міркувань позивача, таким, що не відповідає вимогам до первинних бухгалтерських документів, а тому неналежним і недопустимим доказом отримання кредиту та наявності заборгованості. Вважає, що позивач не довів порушення свого права та не може обґрунтовувати свої вимоги припущеннями.

Також відповідач посилається на необхідність оцінки доказів з урахуванням того, що кредитодавець є професійним учасником фінансового ринку, тоді як споживач є слабшою стороною відповідних правовідносин. 

Щодо набуття позивачем права вимоги відповідач зазначає, що позивач посилається на договір факторингу від 10.07.2024 № 1622745 та надає договори факторингу, реєстри боржників і виготовлений ним витяг з такого реєстру. Водночас у самому договорі факторингу відсутні ПІБ відповідача та будь-які відомості про осіб, щодо яких відступалося право вимоги. Поданий реєстр боржників, за твердженням відповідача, також не містить відомостей про неї, зокрема її ПІБ, підстав виникнення заборгованості, її розміру чи інших даних, які б пов`язували договір факторингу та реєстр із відповідачем.

Виготовлений позивачем самостійно витяг із реєстру боржників не містить підписів усіх сторін договору факторингу, його зміст залежить від волевиявлення самого позивача, а тому, на думку відповідача, не може підтверджувати відступлення права вимоги саме щодо неї.

Крім того, відповідач заперечує правомірність нарахування процентів. Посилається на Закон України від 22.11.2023 № 3498-IX, який набрав чинності 24.12.2023 та яким статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» доповнено положенням про те, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1 %. Оскільки, за твердженням відповідача, спірний договір укладено після набрання чинності цими змінами, проценти за ним не могли нараховуватися за ставкою понад 1 % на день.

Відповідач зазначає, що позивач не привів умови договору у відповідність до вимог законодавства та нараховував проценти за денною ставкою понад 1 %, що суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Посилається на частину п`яту статті 12 цього Закону та вважає нікчемними умови договору, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими законом, зокрема положення про денну процентну ставку понад 1 %.

При цьому відповідач вважає, що у зв`язку з нікчемністю відповідних положень про нарахування процентів неможливо просто застосувати граничну ставку 1 % на день, оскільки проценти за договором є неузгодженими. Посилається на висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19, відповідно до якого відповідач має право заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину, а суд у разі встановлення його нікчемності має зазначити відповідний висновок у мотивувальній частині рішення.

Таким чином, навіть за умови припущення про укладення між первісним кредитором та відповідачем кредитного договору, на думку відповідача, нарахування процентів за таким договором не відповідає вимогам чинного законодавства.

З огляду на викладене відповідач просить відмовити у задоволенні позову про стягнення заборгованості.

Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 жовтня 2025 року відкрито провадження у цивільній справі та вирішено розгляд цивільної справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а. с. 109-110).

У судове засідання представник позивача не з`явився, відповідно до поданою заявою ТОВ «СВЕА ФІНАНС» просив розглянути справу без участі представника позивача.

Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, повідомлені належним чином. Додаткових заяв та клопотань не надійшло.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У судовому засіданні встановлено, що 10.07.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «СЕЛФІ КРЕДИТ» та відповідачкою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) було укладено Договором про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» №1622745 (а.с.9-17).

Договір укладався в електронній формі із використанням інформаційно-телекомунікаційної системи фінансової установи ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та програмного забезпечення - мобільного за стосунку «Selfie Credit».

Відповідно до умов Договору сума кредиту (загальний розмір) складає: 29900,00 грн. Тип кредиту - кредит. Строк кредиту 360 днів. Детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів визначені в Таблиці ( Графік платежів), що є додатком №1 до договору.

Згідно з умовами п.1.5 Договору визначено тип процентної ставки - фіксована. Стандартна процентна ставка - 1,5 % в день (пп.1.5.1).

Відповідно до пп.1.5.2 Договору визначено, що знижена процентна ставка становить 0,75% в день та застосовуються у випадку, якщо Споживач, як учасник Програми лояльності Товариства, до 09.08.2024 або протягом трьох календарних днів , що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів.

Відповідно до умов п.1.6 Договору мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби.

Згідно з пп. 1.9.1 Договору орієнтовна реальна річна процентна ставка за стандартною ставкою становить 9089,90% річних.

Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає 191360 грн. (пп.1.10.1)

Крім того, умовами договору визначено, що кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на рахунок Споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача № НОМЕР_2 (п.2.1).

Договір підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором Р726 10.07.2024 о 18:09:11.

Одночасно, з використанням цього ж ідентифікатора відповідачем підписано Графік платежів, що є Додатком № 1 до Договору про надання споживчого кредиту №1622745 від 10.07.2024 (а.с.18), та Інформаційне повідомлення від споживача фінансових послуг (Додаток №2 до Договору про надання споживчого кредиту) (а.с.19).

Крім того відповідачем з використанням одноразового ідентифікатора К972 10.07.2024 о 18:08:42 підписано Паспорт споживчого кредиту (а.с.20-23).

Згідно із Графіком платежів сплата процентів мала здійснюватися щомісячно, у тому числі: перший платіж - 09.08.2024 з урахуванням зниженою процентної ставки (0,75%) становив 6727,50грн. , а також наступні платежі - з 08.09.2024 по 05.07.2025 включно - по 13455,00 грн. з урахуванням стандартної ставки (1,5%). Всього 12 платежів. Повернення кредиту в сумі 29900,00 грн. мало бути здійснено - 05.07.2025 (а.с.18). 

На підтвердження факту видачі кредиту позивачем надано інформацію фінансової установи ТОВ «ПЕЙТЕК» вих.№20250130-62 від 230.01.2025, яка надає платіжні послуги, на підставі укладеного з ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» Договору про надання платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку №01042024-2 від 2024-04-01, згідно із якою було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта НОМЕР_2 від ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ»: 10.07.2024 18:10:22 на суму 29900,00грн., номер транзакції в системі ТОВ «ПЕЙТЕК» - 6bbca2f2-e5d0-4b44-95e8-7e76807bfa3b, номер транзакції в системі ТОВ «Селфі кредит» - ad8c00ade4dd58aa08a62cbe9bb7b227, код авторизації - 934762, банк-еквайр - АТ «ПУМБ» (а.с.49). 

Згідно із розрахунком заборгованості, виготовленим первісним кредитором - ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» (а. с.44-48) станом на 29.01.2025 за відповідачем ОСОБА_1 за Договором №1622745 від 10.07.2024 рахується заборгованість на загальну суму 135895,50 грн., з яких: 29900,00 грн.- тіло кредиту; 91045,50 грн. - проценти; 14950,00 грн. - пеня. 

Згідно із розрахунком, жодних платежів в рахунок погашення процентів та кредиту не зазначено. Відповідач не заперечує, що такі платежі не здійснювалися. 

Також встановлено, що 29 січня 2025 року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» було укладено Договір факторингу № 01.02-03/25 (а.с.50-63), за умовами якого та відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу від 29.01.2025 №01.02-03/25 (а.с.74) ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» передало право вимоги за кредитним договором №1622745 від 10.07.2024 року Товариству з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС», загальна заборгованість 135895,50 грн., у тому числі: 29900,00 грн.- тіло кредиту; 91045,50 грн. - проценти; 14950,00 грн. - пеня (а.с.74).

Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Верховний Суд, зокрема, у постанові від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19 зазначає, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Частиною другою цієї статті встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. 

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Так, в силу вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. 

Отже, сукупність досліджених судом доказів у їх взаємному зв`язку підтверджує факт укладення відповідачем кредитного договору з первісним кредитором та отримання нею кредитних коштів.

Зокрема, наданий позивачем примірник Кредитного договору та Паспорт споживчого кредиту містять відмітку про їх підписання відповідачем з використанням одноразового ідентифікатора, що відповідає передбаченому законом способу підписання електронного правочину. При цьому позивачем також надано довідку фінансової установи, яка здійснює платежі онлайн, щодо зарахування кредитних коштів на платіжну картку, номер якої зазначений у Кредитному договорі (№ НОМЕР_2 ).

Таким чином, зазначені докази у своїй сукупності підтверджують не лише факт оформлення кредитного договору в електронній формі, а й факт його підписання відповідачем та фактичного перерахування кредитних коштів на зазначений у договорі платіжний інструмент.

При цьому суд звертає увагу, що у відзиві відповідач, заперечуючи факт укладення договору та отримання кредитних коштів, зазначила номер мобільного телефону НОМЕР_3 , який також зазначений у Кредитному договорі як номер телефону позичальника. Отже, наведені відповідачем у відзиві відомості узгоджуються з ідентифікаційними даними, зазначеними у поданих позивачем документах.

Водночас відповідачем не надано доказів використання зазначеного номера мобільного телефону іншою особою, належності зазначеної у договорі платіжної картки іншій особі, помилкового зарахування на неї коштів або повернення таких коштів кредитодавцю. Не надано також будь-яких інших доказів, які б спростовували факт укладення кредитного договору чи отримання кредитних коштів, та не заявлено клопотань про витребування додаткових доказів, які, на думку відповідача, могли б підтвердити наведені нею заперечення.

Таким чином, доводи відповідача про те, що позивачем не доведено факт укладення кредитного договору та отримання нею кредитних коштів, спростовуються сукупністю наданих позивачем доказів, які є належними, допустимими та достатніми для підтвердження зазначених обставин.

Будь-яких доказів належного виконання умов договору відповідачем не надано. 

Відповідно до ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Положеннями статей 1077, 1078 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомлені визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. 

Зважаючи на відсутність доказів повернення відповідачем отриманих у кредит коштів у розмірі 29900,00 грн, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Оцінюючи встановлені у судовому засіданні фактичні обставини справи та перевіряючи доводи сторін у частині нарахованих процентів, суд доходить висновку, що заперечення представника відповідача щодо недоведеності розміру заборгованості за процентами, а також невідповідності умов договору в частині визначеного розміру процентів вимогам Закону України «Про споживче кредитування» є частково необґрунтованими.

Так, наданий позивачем розрахунок заборгованості оцінюється судом не ізольовано, а в сукупності з іншими дослідженими доказами, зокрема кредитним договором, документами щодо перерахування кредитних коштів, а також відсутністю платежів відповідача в рахунок погашення кредиту та процентів, сплата яких мала бути здійснена в останній день строку користування кредитними коштами, тобто на 360-й день.

При цьому посилання відповідача на те, що розрахунок заборгованості сам по собі не є первинним бухгалтерським документом, не спростовує його доказового значення у цій справі, оскільки суд оцінює його у взаємозв`язку з іншими доказами, які підтверджують виникнення та невиконання кредитного зобов`язання.

Оцінюючи обґрунтованість застосованої в договорі стандартної процентної ставки протягом строку дії договору, суд зважає на таке.

Законом України № 3498-IX від 22.11.2023, який набрав чинності 24.12.2023, внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування», зокрема статтю 8 цього Закону доповнено частиною п`ятою, відповідно до якої максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1 %.

Водночас цим же Законом № 3498-IX Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» доповнено пунктом 17, яким тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом № 3498-IX, встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %, протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

З огляду на викладене у період з 24 грудня 2023 року по 22 квітня 2024 року визначена законом максимальна ставка становила 2,5 % на день, у період з 23 квітня 2024 року по 20 серпня 2024 року - 1,5 % на день, а з 21 серпня 2024 року встановлено постійне обмеження максимальної денної процентної ставки на рівні 1 %.

З розрахунку заборгованості (а.с. 44-48) встановлено, що первісним кредитором у період з 10.07.2024 по 09.08.2024 включно проценти за користування кредитними коштами нараховувалися за погодженою в договорі та Паспорті споживчого кредиту зниженою процентною ставкою - 0,75 % на день, що становить 224,25 грн. на день (29900,00 грн. ? 0,75 %). Всього за цей період нараховано 6727,50 грн. процентів (29900,00 грн. х 0,75 % х 30 днів).

У період з 10.08.2024 по 20.08.2024 включно проценти нараховувалися за погодженою процентною ставкою 1,5 % на день, що в цей період не перевищувала встановленого законом максимального розміру. Розмір процентів за цей період становить 4933,50 грн. (29900,00 грн. х 1,5 % х 11 днів).

Водночас, починаючи з 21.08.2024, з урахуванням встановленого законом обмеження максимальної денної процентної ставки, проценти за користування кредитними коштами підлягали нарахуванню за ставкою, яка не могла перевищувати 1 % на день.

Отже, у цій частині позовні вимоги є частково необґрунтованими, а розмір процентів за користування кредитними коштами за період з 21.08.2024 по 29.01.2025 включно становить 48438,00 грн. (29900,00 грн. х 1 % х 162 дні).

Таким чином, загальний розмір процентів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача за період з 10.07.2024 по 29.01.2025 включно, становить 60099,00 грн (6727,50 грн + 4933,50 грн + 48438,00 грн).

Отже, позовні вимоги в частині стягнення процентів за користування кредитними коштами підлягають частковому задоволенню в розмірі 60099,00 грн.

Крім того, суд дійшов висновку, що в частині стягнення нарахованої неустойки (пені) в сумі 14950,00 грн. підстави для задоволення позову відсутні, оскільки відповідач звільнений від сплати неустойки.

Так, відповідно до умов пп.6.4.1, 6.4.2 п.6.4 Договору про надання споживчого кредиту передбачено сплату штрафу у розмірі 4485,00грн. у випадку невиконання та/або неналежного виконання Споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, на четвертий день такого невиконання та/або ненаржного виконання, а також а також у розмірі 328,90 грн., починаючи з п`ятого дня, за кожен день не виконання та/або неналженого виконання (а.с.13).

Дослідженням розрахунку заборгованості встановлено, що первісним кредитором було нараховано штраф в сумі 4485,00грн. 13.08.2024, а також у подальшому щоденно нараховувався штраф в сумі 328,90грн. з 14.08.2024 по 13.09.2024 включно, а також 14.09.2024 в сумі 269,10 грн. (а.с.45).

Разом із з тим, згідно із вимогами п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит банком або іншим кредитодавцем, позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст.625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. 

Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем. 

Тому нарахована первісним кредитора та заявлена до стягнення позивачем неустойка в розмірі 14950,00 грн. підлягає виключенню із загального боргу за кредитним договором.

З огляду на це суд вважає, що позов є частково обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню, а саме: з відповідача на користь ТОВ «СВЕА ФІНАНС» належить стягнути борг за Договором №1622745 від 10.07.2024 у розмірі 89999,00 грн., який складається з: 29900,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 60099,00 грн. - заборгованість за процентами.

Відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем (а. с. 1), у розмірі 2422,40 грн., підлягають стягненню на його користь з відповідача. 

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2,12,13,81,82,89,141,223,258,259,263-265,266,273 ЦПК України, суд -
В И Р І Ш И В:
Позов задовольнити частково. 

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» заборгованість за Договором №1622745 від 10.07.2024 у розмірі 89999 гривень (вісімдесят дев`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять гривень), яка складається з: 29900 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 60099 гривень - заборгованість за процентами, - а також судовий збір в розмірі 2422 гривні 40 копійок (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні сорок копійок).

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити. 

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС», код ЄДРПОУ 37616221, юридична адреса: 03124, м.Київ, бульвар Вацлава Гавела, буд.6.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 . 

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга Київському апеляційному суду через Бориспільський міськрайонний суд протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня виготовлення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення виготовлений 13.03.2026.

Суддя: І. В. Муранова-Лесів