ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
02068, м. Київ, вул. Кошиця, 5-А
справа № 753/7230/26
провадження № 2/753/9518/26
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 червня 2026 року Дарницький районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді    КАЛІУШКА Ф.А.,
при секретарі     ВОЛОДЬКО С.С.,
за участю сторін    не з`явилися

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі по тексту - позивач, ТОВ «Споживчий центр») звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1  (далі по тексту - відповідач, ОСОБА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 6 383,48 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 27.05.2023 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №27.05.2023-100001911, за умовами якого ТОВ «Споживчий центр» надало ОСОБА_1 суму кредиту у розмірі 5 000 грн. строком на 42 дні, тобто до 07.07.2023, з процентною ставкою «економ» 2.1% за один день користування кредитом та стандартною ставкою «стандарт» 2.1% за один день користування кредитом. Так, ТОВ «Споживчий центр» виконало свої зобов`язання, надавши ОСОБА_1 кредитні кошти у сумі, строки та на умовах, передбачених умовами кредитного договору. Однак, відповідач не виконує умови кредитного договору, у зв`язку із чим позивач був змушений звернутись з даним позовом до суду за захистом своїх порушених прав та просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 6 383,48 грн., яка складається з основної суми заборгованості у розмірі 5 000,00 грн. та заборгованості за відсотками у розмірі 338,48 грн. 
Ухвалою суду від 24.04.2026 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін для розгляду справи по суті спору в судове засідання.
В судове засідання, яке відбулось 16.06.2026, сторони не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином. Представник позивача в прохальній частині позовної заяви прохала суд проводити розгляд справи без її участі.
Відповідач також в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлялась належним чином. Окрім того, за останнім відомим місцем проживання відповідача, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , направлялась ухвала суду про відкриття провадження у справі, яка повернулась на адресу суду з вказівкою у довідці про причини повернення/досилання «адресат відсутній за вказаною адресою». Окрім того, позивачем на виконання вимог ч. 7 ст. 43 ЦПК України, направлялись відповідачу позовна заява з доданими до неї документами.
Таким чином, відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд даної справи, не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на позовну заяву, заперечень чи клопотань з процесуальних питань.
Відповідно до приписів ч. 2 ст. 223 ЦПК України суд зобов`язаний відкласти судовий розгляд справи в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники.
Частиною 3 ст. 223 ЦПК України також визначено, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою.
Суд бере до уваги, що відповідач був належним чином повідомленою про час та місце судового розгляду справи, а враховуючи строки розгляду справи, визнає за можливе проводити судовий розгляд справи у відсутності сторони відповідача, яка була належним чином повідомленою про день та час судового засідання.
Судом встановлено, що 27.05.2023 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №27.05.2023-100001911, за умовами якого кредитодавець надав позичальнику кредит у розмірі 5 000 грн. строком на 42 дні з дня його надання, тобто до 07.07.2023, з процентною ставкою «економ» 2.1% за один день користування кредитом та стандартною ставкою «стандарт» 2.1% за один день користування кредитом. Первинний період користування кредитом - кожні наступні 14 днів з дня надання кредиту.
З матеріалів справи вбачається, що пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), додаток до анкети позичальника, заявка на отримання кредиту, таблиця обчислення були підписані відповідачем електронним цифровим підписом одноразовим ідентифікатором «Р461», який було відправлено на її мобільний номер телефону НОМЕР_1 .
Згідно заявці про укладання кредитного договору, реквізити належного позичальнику електронного платіжного засобу для перерахування коштів позичальнику за даним та наступними договорами: 5168-74ХХ-ХХХХ-4299.
У матеріалах справи наявна квитанція платіжного онлайн сервісу LiqPay ID операції 2319947657, ідентифікатор еквайра АТ КБ ПриватБанк, сума та валюта операції 5 000,00 UAH, дата та час операції 27.05.2023 о 14:52, призначення платежу: «Видача за договором №27.05.2023-100001911», номер платіжного інструменту 516874*99.
Наведене свідчить, що позивач перерахував кредитні кошти на картку позичальника, відповідно до суми та платіжного засобу, зазначених в умовах заявки на отримання кредиту.
Відповідно до довідки-розрахунку про стан заборгованості, яка надана представником позивача у додатках до позовної заяви за кредитним договором №25.08.2023-020000007 від 25.08.2023, заборгованість ОСОБА_1 перед позивачем становить 6 383,48 грн., яка складається з основної суми заборгованості у розмірі 6 045,00 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 338,48 грн.
При цьому, суд зауважує, що відповідно змісту позовної заяви та її прохальної частини, позивач прохає стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №27.05.2023-100001911 від 27.05.2023, отже надана представником позивача довідка-розрахунок за кредитним договором №25.08.2023-020000007 не стосується предмету спору, яким є заборгованість за кредитним договором №27.05.2023-100001911 від 27.05.2023, хоча позичальником в ній так само вказана ОСОБА_1 , а отже суд позбавлений можливості встановити чи були проценти за користування кредитом нараховані у межах строку, вказаному в заявці про укладення кредитного договору № 27.05.2023-100001911 від 27.05.2023.
Відповідно до ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
За змістом стст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).
Абзац 2 частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (стст. 205, 207 ЦК України).
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19; від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19 та від 22 листопада 2021 року у справі № 234/7719/20.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За приписами ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
За змістом чч. 3, 4, 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
За нормою ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Отже, між сторонами було укладено кредитний договір, який оформлено в електронній формі з використанням електронного підпису.
За нормами чч. 3, 4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У Постанові Верховного Суду від 17 грудня 2020 року по справі №278/2177/15-ц наведена позиція, згідно з якою розрахунок заборгованості у сукупності з іншими доказами є належним підтвердженням суми заборгованості.
Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №27.05.2023-100001911 від 27.05.2023 у розмірі 6 383,48 грн., яка складається з: заборгованості по тілу кредиту у розмірі 5 000,00 грн. та заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 338,48 грн., однак до матеріалів справи представником позивача було долучено довідку-розрахунок №25.08.2023-020000007 від 25.08.2023 на загальну суму 6 383,48 грн., яка складається з заборгованості по тілу кредиту у розмірі 6 045 грн. та заборгованості по нарахованим процентам за користування кредитом у розмірі 338,48 грн., що свідчить про те, що надана представником позивача довідка-розрахунок не стосується предмету спору, оскільки містить відомості про інший кредитний договір, зокрема номер кредитного договору, дату його складання та суму заборгованості, отже поданий розрахунок не підтверджує розмір заборгованості саме за кредитним договором 27.05.2023-100001911 від 27.05.2023, який є предметом даного спору. Таким чином, суд позбавлений можливості перевірити правильність заявленої до стягнення суми, а тому поданий розрахунок не є належним доказом розміру заборгованості саме за договором, який є предметом спору. Оскільки довідка-розрахунок стосується іншого кредитного договору, вона не є належним доказом у даній справі.
Крім того, представник позивача в прохальній частині позовної заяви прохає суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 6 383,48 грн., хоча відповідно до тексту позовної заяви зазначає, що у ОСОБА_1 утворилась заборгованість, яка складається з заборгованості по тілу кредиту 5 000,00 грн. та заборгованість за нарахованими процентами 338,48 грн., що свідчить про некоректний розрахунок та не чітко викладені позовні вимоги.
Зважаючи на викладене вище, суд дійшов висновку про те, що вимоги кредитора про стягнення заборгованості не підлягають задоволенню.
Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що у задоволенні позову ТОВ «Споживчий Центр» відмовлено, судовий збір з відповідача на користь позивача стягненню не підлягає.
На підставі викладеного та керуючись стст. 3, 11, 13, 15, 16, 525, 526, 530, 549, 614, 625, 629, 1049, 1054 ЦК України, стст. 141, 274-279, 263-265, 352, 354-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:
У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Cпоживчий центр» до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

СУДДЯ:          Федір КАЛІУШКО