Справа № 461/5267/26    Головуючий у 1 інстанції: Юрків О.Р. 
Провадження № 33/811/1333/26    Доповідач: Маліновська О. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

20 серпня 2026 року суддя Львівського апеляційного суду Маліновська-Микич О.В., з участю представника Львівської митниці Держмитслужби України Кирчея Ю.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Галицького районного суду м. Львова від 14 липня 2026 року,
встановив:

постановою Галицького районного суду міста Львова від 14 липня 2026 року  ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ) визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.473 МК України, та накладено стягнення - штраф - 30 відсотків вартості товару, що становить 17933 грн. 40 коп., з конфіскацією вилучених згідно протоколу про порушення митних правил №0881/UA209000/2026 від 01.06.2026, предметів, а саме: мобільний телефон з маркуванням Apple iPhone 13 pro, pacific blue, IMEI: НОМЕР_1 , з ознаками використання, без упакування та мобільний телефон з маркуванням Apple iPhone 16 pro black titanium, IMEI: НОМЕР_2 з ознаками використання, без упакування.
Стягнуто з ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ) на користь Львівської митниці Державної митної служби України 21,95 грн. витрат за зберігання товару на складі митниці.
Стягнуто з ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ) на користь держави 665,60 грн. судового збору.
Відповідно до згаданої постанови, 01 червня 2026 року в ході здійснення митного контролю міжнародних поштових відправлень, в зоні митного контролю ММПО СП „Росан” митного поста «Львів-поштовий» Львівської митниці, за результатами спрацювання СУР було проведено митний огляд МПВ за № CV949941954US та виявлено не задекларовані товари, які не відповідають даним зазначеним у товаросупровідних документах митної декларації форми CN23 № CV949941954US, відправником зазначеного МПВ, яке надійшло з США, виступає гр. ОСОБА_4 , місце проживання/перебування: АДРЕСА_1 , ( НОМЕР_3 ), отримувачем: - ОСОБА_5 , місце проживання/перебування: АДРЕСА_2 пом.16,17, ( НОМЕР_4 ).
Згідно митної декларації форми CN23 № CV949941954US, відправник зазначив, що у міжнародному поштовому відправленні пересилає: Electronics spare parts used (запчастини для електроніки).
Під час огляду міжнародного поштового відправлення - посилки CN23 N? CV949941954US, було виявлено незадекларований товар, а саме: мобільний телефон з маркуванням Apple iPhone 13 pro, pacific blue, IMEI: НОМЕР_1 , з ознаками використання, без упакування та мобільний телефон з маркуванням Apple iPhone 16 pro black titanium, IMEI: НОМЕР_2 з ознаками використання, без упакування.
Виявлений товар знаходився в поштових відправленнях без будь-якого приховування.
Таким чином, ОСОБА_2 ( ОСОБА_5 ), вчинив дії направлені на переміщення через митний кордон України товарів, шляхом недекларування товарів, що переміщуються через митний кордон України громадянами.
Загальна вартість предметів правопорушення згідно висновку СЛЕД Держмитслужби від 29.06.2026 № 1420003400-0680 становить 59 778,00 грн.
Дії ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ) органом митниці кваліфіковані, як порушення митних правил, відповідальність за вчинення яких передбачене ч.1 ст. 473 Митного Кодексу України.
Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить постанову Галицького районного суду міста Львова від 14 липня 2026 року змінити в частині накладеного стягнення, а саме: скасувати додаткове адміністративне стягнення у виді конфіскації товару (мобільних телефонів), обмежившись застосуванням стягнення у виді штрафу.
ОСОБА_1 не заперечує фактичні обставини справи, та свою вину у вчиненому та щиро кається.
Водночас вважає, що накладене стягнення є надмірно суворим та таким, що враховує його дійсні наміри та обставини справи.
Просить апеляційний суд врахувати відсутність умислу на приховування товару та суть помилки.
Запевняє, що значення товару у декларації як «Electronic spare parts» (запчастини для електроніки) зумовлене неправильним розумінням правил митного декларування та недостатнього володіння англійською мовою у специфічній термінології.
Стверджує, що затримані мобільні телефони були придбані ним не для себе, і не з комерційною метою, а як «донори» для запчастин (плат, дисплеїв), для ремонту особистих телефонів його рідних, а тому конфіскація вплинула не лише на нього, а й на осіб, для особистих потреб яких призначалося відправлення.
Вважає, що у цьому випадку мало місце порушення принципу пропорційності (практика ЄСПЛ), оскільки застосовна конфіскація покладає на нього надмірний тягар.
Звертає увагу на порушення його процесуальних прав, передбачених ст. 268 КУпАП, а також на певний формалізм суду першої інстанції під час розгляду справи.
Зазначає, що у зв`язку з невчасним повідомленням його про дату, час та місце судового розгляду, він не мав змоги надати суду документи на підтвердження достовірної вартості товарів, а саме: загальна фактична вартість усіх товарів у конкретно цій посилці становить 847,25 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ станом на 01.06.2026 становило 37 506,06 грн, тоді як вартість, визначена митним органом є безпідставно завищеною.
До початку апеляційного розгляду справи ОСОБА_1 подав клопотання, в якому просив розгляд справи проводити без його участі, підтримавши вимоги апеляційної скарги, а тому суд вважає за можливе проводити розгляд апеляційної скарги за відсутності ОСОБА_1 .
Заслухавши думку представника Львівської митниці Держмитслужби Кирчея Ю.Я., який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, приходжу до переконання, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, виходячи з наступного.
Висновок суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.473 МК України, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи, що у апеляційній скарзі не оспорюється та перевірці судом апеляційної інстанції не підлягає.
Відповідно до ч. 2 ст. 33 КпАП України, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.
При накладенні адміністративного стягнення на ОСОБА_1 суд першої інстанції врахував характер вчинених порушень, дані про особу порушника, ступінь його вини і майновий стан, та дійшов до вірного висновку про необхідність застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу з конфіскацією вилученого товару, тобто у межах санкції статей, за якою кваліфіковані його дії.
Доводи апелянта про те, що додаткове стягнення у виді конфіскації вилученого товару є надмірно суворим відносно нього, вважаю необґрунтованими, з огляду на наступне.
Так, санкція ч.1 ст.473 МК України, тобто інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбачає накладення стягнення у виді штрафу в розмірі від 30 до 50 відсотків вартості цих товарів з конфіскацією таких товарів або без такої.
Як вбачається, суд першої інстанції наклав стягнення у виді штрафу в розмірі 30 відсотків вартості товарів, які є безпосередніми предметами порушення митних правил, тобто на рівні мінімальної межі, яка передбачена відповідною статтею.
Крім того, з врахуванням характеру вчинених порушень та даних про особу порушника, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність накладення додаткового стягнення у виді конфіскації вилученого товару.
На переконання суду апеляційної інстанції, накладення додаткового стягнення у виді конфіскації вилученого товару прямо передбачене санкцією ч.1 ст.473 МК України, відноситься до дискреційних повноважень судді, не суперечить вимогам закону та є обґрунтованим в даному випадку.
При цьому, суд звертає увагу на те, що визнання вини, щире каяття та сприяння митним органам було враховано судом першої інстанції при накладенні стягнення на рівні мінімальної межі, яка передбачена відповідною статтею.
Неправильне розуміння правил митного декларування та відсутність умислу на приховування товару не може слугувати єдиною підставою для пом`якшення призначеного судом першої інстанції стягнення.
Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не вжив належних заходів для завчасного повідомлення про дату та місце розгляду справи є голослівними, оскільки ОСОБА_1 подав до суду першої інстанції заяву про розгляд справи без його участі.
Відтак, апеляційна скарга не містить підстав для зміни постанови суду першої інстанції в частині накладеного стягнення.
Таким чином, враховуючи вищенаведене, а також те, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, вважаю, що суд, повно, всебічно і об`єктивно дослідивши матеріали справи, дійшов вірного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.473 МК України, та наклав на нього адміністративне стягнення у межах санкції цієї статті та з урахуванням вимог ст. 36 та ст. 33 КУпАП.
За своїм видом та розміром накладене на ОСОБА_1 стягнення сприяє досягненню визначеній у ст. 23 КУпАП мети адміністративних стягнень.
З огляду на це, вважаю, що постанова Галицького районного суду м. Львова від 14 липня 2026 року є законною та обґрунтованою, підстави для її зміни чи скасування відсутні.
Керуючись ст. 530 МК України, ст. 294 КУпАП,

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 
Постанову Галицького районного суду м. Львова від 14 липня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.473 МК України – залишити без змін.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Оксана МАЛІНОВСЬКА