УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2026 року
м. Київ
справа № 0555/111/2012
провадження № 51-3690 км 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
у режимі відеоконференції
захисника ОСОБА_6 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на вирок Ясинуватського міськрайонного суду Донецької області від 04 грудня 2012 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 29 квітня 2014 року за обвинуваченням 
ОСОБА_8 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 ), раніше не судимого, 
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Ясинуватського міськрайонного суду Донецької області від 04 грудня 2012 року ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна, яке є його власністю.
Вирішено процесуальні витрати та долю речових доказів у справі.
Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 29 квітня 2014 року року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 залишено без змін.
Також було засуджено ОСОБА_9 , судові рішення щодо якого в касаційному порядку не оскарженні.
За обставин, встановлених судом та детально викладених у вироку суду першої інстанції,  ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за те, що він, 27 квітня 2011 року, приблизно о 17 год, разом з ОСОБА_9 , за попередньою змовою між собою, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, поблизу ЗОШ №5 в м. Ясинувата, с. Первомайський, вчинили розбійний напад на потерпілого ОСОБА_10 , заволоділи майном останнього на загальну суму 662 грн і зникли з місця скоєння злочину.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 порушує питання про скасування судових рішень щодо ОСОБА_8 та призначення нового розгляду в суді першої інстанції з підстав істотного порушення вимог кримінального-процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Стверджує, що дії засудженого необхідно кваліфікувати не за ч. 2 ст. 187 КК України, а за ч. 2 ст. 296 та ст. 185 або ж за ст. 186 КК України. Вважає, що не доведене попередню змову між засудженими.
Під час касаційного розгляду захисник ОСОБА_6 підтримав подану касаційну скаргу частково.
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 під час касаційного розгляду заперечив проти задоволення касаційної скарги та просив її залишити без задоволення, а судові рішення - без зміни. 
Крім того, учасників судового провадження було повідомлено про час і місце касаційного розгляду, шляхом розміщення оголошення на сайті Верховного Суду, проте жодних клопотань на адресу Суду не надходило.
Мотиви Суду
Постановою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 серпня 2014 року витребувано кримінальну справу щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 для перевірки у касаційному порядку за касаційної скарги захисника ОСОБА_7 .
Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року, що набрав чинності 15 грудня 2017 року, внесено зміни до Кримінального процесуального кодексу України та визначено, що судом касаційної інстанції є Верховний Суд.
Відповідно до положень Закону України від 2 червня 2017 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII) матеріали за касаційною скаргою захисника ОСОБА_7 щодо засудженого ОСОБА_8 передано до Касаційного кримінального суду Верховного Суду.
Проте кримінальна справа щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до суду касаційної інстанції до цього часу не надходила та неодноразові запити суду про витребування кримінального провадження виконати неможливо, в зв`язку з тим, що приймання та доставка поштової кореспонденції до тимчасово окупованої території Донецької області тимчасово призупинені.
Верховним Судом вживались заходи щодо з`ясування місцезнаходження матеріалів кримінальної справи, а також надсилались запити щодо надання інформації судами про те, чи не зверталися учасники судового провадження із заявами про відновлення втрачених матеріалів цієї кримінальної справи. У наданих відповідях було надано інформацію про те, що матеріали кримінальної справи до них не надходили й учасники судового провадження із заявами не зверталися.
Вирішуючи питання щодо можливості здійснення подальшого касаційного провадження за наявними в суді касаційного інстанції матеріалами колегія суддів виходить з наступного. Місце перебування засудженого ОСОБА_8 та його захисника, на даний час невідомо. Приймання та доставка поштової кореспонденції до тимчасово окупованої території Донецької області тимчасово призупинені. Крім того, учасникам судового провадження було повідомлено про час і місце касаційного розгляду, шляхом розміщення оголошення на сайті Верховного Суду.
З метою забезпечення принципу рівності сторін та права на захист у цій кримінальній справі, колегія суддів залучила захисника для здійснення захисту ОСОБА_8 за призначенням.
Згідно зі ст. 395 КПК України 1960 рокукасаційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення за наявними у справі і додатково поданими матеріалами в тій частині, в якій воно було оскаржене. 
Відповідно до ст. 398 КПК України 1960 року, касаційний суд вправі скасувати або змінити вирок, ухвалу у разі виявлення: істотного порушення вимог кримінально-процесуального закону; неправильного застосування кримінального закону; невідповідності призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого, однак не вправі втручатись у судові рішення на підставах однобічності або неповноти слідства, чи невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи. 
Отже, обставини щодо неповноти і однобічності досудового та судового слідства, невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, визначення яких дано у статтях 368 та 369 КПК України 1960 року та на які є посилання в касаційних скаргах, не є відповідно до вимог ч. 1 ст. 398 КПК України 1960 року предметом дослідження та перевірки касаційним судом. Переглядаючи справу, суд виходить із фактичних обставин, установлених у судових рішеннях.
Відповідно до змісту ст. 323 КПК України 1960 року в основу вироку можуть бути покладені достовірні докази, досліджені в судовому засіданні. При постановленні вироку суд колегіально чи суддя одноособово за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, повинен дати остаточну оцінку доказам із точки зору їх допустимості, достовірності й достатності для вирішення питань, зазначених у ст. 324 КПК України 1960 року. При цьому всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь підсудного. Коли зібрані у справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.
Як свідчать дані протоколу судового засідання і зміст вироку, суд першої інстанції при розгляді справи за обвинуваченням, зокрема, ОСОБА_8 дослідив усі обставини, які могли мати значення для прийняття рішення у справі, повно й всебічно перевірив зібрані на досудовому слідстві докази та дав їм у сукупності належну оцінку відповідно до вимог ст. 67 КПК України 1960 року, на що вказує наведений у вироку аналіз доказів, із яким погоджується і колегія суддів.
Зі змісту касаційної скарги захисника вбачається, що він, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить дати зібраним у справі доказам з точки зору достовірності іншу оцінку, ніж її дали суди нижчих інстанцій, тоді як перевірка цих обставин до повноважень касаційного суду законом не віднесена.
У результаті перегляду справи в порядку касаційної процедури було встановлено, що висновок про подію злочину, доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України за викладених у вироку обставин суд зробив, дотримуючись принципів змагальності, рівності сторін та вимог ст. 257 КПК 1960 року, на підставі доказів, досліджених у судовому засіданні, оцінених відповідно до правил ст. 67 цього Кодексу з точки зору належності, допустимості, достовірності й достатності та докладно наведених у постановленому рішенні.
Зокрема, такого висновку суд дійшов на підставі аналізу показань допитаних у ході судового слідства засуджених, які не заперечували факту вчинення злочину та визнали винуватість, однак заперечували попередню змову; показань потерпілого ОСОБА_10 про розбійний напад на нього засуджених, які діяли разом та узгоджено між собою; показань свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 про відомі їм обставини щодо вчиненого злочину. 
Крім того, наведені у показаннях засуджених, потерпілого та свідків фактичні обставини суд зіставив із даними, що містяться у письмових доказах, зміст яких детально відображено у вироку. 
Ретельно розглянувши та проаналізувавши всі зібрані у справі докази в їх взаємозв`язку, суд умотивовано спростував висунуті ОСОБА_8 на свій захист версію про невинуватість у вчиненні злочину, передбаченому ч. 2 ст. 187 КК України, за який його засуджено та аргументовано визнав неспроможними твердження останнього про те, що наміру заподіяти насильство, небезпечне для життя та здоров`я потерпілого за попередньою змовою він не мав. Із наведеними у вироку висновками погоджується і суд касаційної інстанції.
Всі покладені в основу обвинувального вироку фактичні дані в силу ст. 65 КПК 1960 року є доказами у кримінальній справі.Порушень визначеного процесуальним законом порядку збирання та подання доказів, на підставі яких суд установив факт наявності оспорюваного суспільно-небезпечного діяння та винуватість у ньому засудженого ОСОБА_8 , колегія суддів під час перевірки справи не виявила.
З огляду на викладене обґрунтованих сумнівів щодо об`єктивності оцінки доказів, покладених в основу вироку, й щодо дотримання судом приписів ст. 67 КПК 1960 року у колегії суддів немає. 
Апеляційний суд, ретельно перевіривши матеріали справи, дійшов висновку про безпідставність доводів, зокрема, апеляції захисника ОСОБА_13 в інтересах засудженого ОСОБА_8 і зазначив про правильне встановлення місцевим судом фактичних обставин вчиненого злочину, доведеність винуватості засудженого у його вчиненні, на спростування доводів апеляції навів в ухвалі докладні мотиви прийнятого рішення, які ґрунтуються на матеріалах кримінальної справи.
Висновки апеляційного суду по суті апеляцій, усупереч доводам касаційних скарг засудженого та захисник, належним чином мотивовані, а ухвала апеляційного суду є достатньо обґрунтованою відповідно до вимог ст. 377 КПК України 1960 року, із зазначеними у ній висновками погоджується і колегія суддів.
Призначене ОСОБА_8 покарання за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів, воно відповідає вимогам ст. 65 КК України.
У процесі перевірки матеріалів кримінальної справи колегія суддів не встановила процесуальних порушень при збиранні, дослідженні і оцінці доказів, які б ставили під сумнів обґрунтованість висновків судів про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, та правильність кваліфікації його дій. 
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування чи зміни судового рішення, також не виявлено.
Враховуючи зазначене, колегія суддів підстав для задоволення касаційної скарги захисника ОСОБА_7 та скасування судових рішень щодо засудженого ОСОБА_8 не знаходить.
Керуючись статтями 394-396 КПК України 1960 року, пунктами 11, 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України, Суд
постановив:
Вирок Ясинуватського міськрайонного суду Донецької області від 04 грудня 2012 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 29 квітня 2014 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 - без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає. 
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3