Провадження № 2/641/3499/2026 | Справа № 641/4802/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
25 серпня 2026 року         м. Харків

Слобідський районний суд міста Харкова в складі:
головуючого судді - Кожихової Г.В.,
за участю секретаря судового засідання Собченко В.С.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:
Стислий зміст позовних вимог та їх обґрунтування
Представник позивача ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» - адвокат Усенко М.І. звернувся до Слобідського районного суду міста Харкова з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 6825657 від 30.09.2019 у загальному розмірі 28 090,72 грн, з яких: 8 500,00 грн - прострочена заборгованість за сумою кредиту, 14 320,72 грн - прострочена заборгованість за процентами, 1 020,00 грн - прострочена заборгованість за комісією за видачу кредиту, 4 250,00 грн - заборгованість за штрафами/пенею. Також позивач просив стягнути з відповідачки судовий збір у розмірі 2 662,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн.
На обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 30.09.2019 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_2 укладено договір про споживчий кредит № 6825657, за умовами якого відповідачка отримала кредит у розмірі 8 500,00 грн зі сплатою процентів за користування кредитом, комісії та інших платежів і можливих штрафних санкцій, передбачених кредитним договором. Відповідно до графіка сплати кредитних коштів відповідачкою у встановлений договором строк кредитні кошти, комісія та проценти за користування кредитом у повному обсязі сплачені не були. Посилався на те, що кредитний договір укладено сторонами в електронній формі. Для отримання кредиту відповідачка зареєструвалася в інформаційно-комунікаційній системі ТОВ «Мілоан», створила особистий кабінет та зазначила банківську картку для зарахування кредитних коштів. Після прийняття рішення про надання кредиту ТОВ «Мілоан» направило до особистого кабінету відповідачки проєкт кредитного договору, з умовами якого вона ознайомилася та підтвердила його укладення. Для підписання договору інформаційно-комунікаційною системою відповідачці було направлено одноразовий ідентифікатор, який вона використала для підписання відповіді про прийняття пропозиції кредитодавця щодо укладення договору про споживчий кредит. Електронну форму укладеного кредитного договору було розміщено в особистому кабінеті позичальниці. ТОВ «Мілоан», за твердженням позивача, свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, перерахувавши відповідачці 8 500,00 грн на зазначену нею банківську картку. Натомість відповідачка належним чином зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати передбачених договором платежів не виконала. Також зазначив, що 27.03.2020 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги № 49-МЛ, відповідно до якого первісний кредитор передав позивачу права вимоги до боржників, включених до реєстру боржників, у тому числі право вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором № 6825657 від 30.09.2019. Відповідно до наданої позивачем виписки з особового рахунку за кредитним договором № 6825657 заборгованість відповідачки становить 28 090,72 грн, з яких: 8 500,00 грн - заборгованість за сумою кредиту, 14 320,72 грн - заборгованість за процентами, 1 020,00 грн - заборгованість за комісією за видачу кредиту та 4 250,00 грн - заборгованість за штрафами/пенею.

Виклад позиції відповідача
04.07.2026 представник відповідачки ОСОБА_3 - адвокат Тарасенко В.Ю. через підсистему «Електронний суд» подала відзив на позовну заяву, у якому позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні в повному обсязі та стягнути з позивача на користь відповідачки 4 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Заперечуючи проти позову, представник відповідачки зазначила, що заявлена позивачем заборгованість не відповідає фактичному стану розрахунків за кредитним договором. Вказувала, що протягом дії кредитних правовідносин позивач здійснювала платежі, які відображені у наданому самим позивачем розрахунку. На її думку, після виключення неправомірно нарахованих процентів, комісій, пені та інших платежів сплачених позивачкою коштів достатньо для погашення основної суми кредиту, а тому підстави для повторного стягнення 8 500,00 грн відсутні. Також не погоджується зі стягненням процентів у розмірі 14 320,72 грн, посилаючись на те, що заявлений їх розмір майже вдвічі перевищує суму отриманого кредиту, є надмірним та не відповідає принципам справедливості, добросовісності і розумності. На підтвердження своїх доводів посилалася, зокрема, на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 12.02.2025 у справі № 679/1103/23. Також представник зазначила, що відповідно до умов кредитного договору кредит первісно було надано строком на 30 днів із кінцевою датою повернення 30.10.2019, у зв`язку з чим заперечувала проти нарахування процентів за межами строку кредитування та посилалася на правові висновки Верховного Суду і Великої Палати Верховного Суду щодо нарахування процентів після спливу строку кредитування. Щодо заявленої до стягнення заборгованості за штрафами/пенею у розмірі 4 250,00 грн відповідачка посилалася на встановлені законодавством обмеження щодо нарахування неустойки за кредитними зобов`язаннями у період карантину, встановленого з метою запобігання поширенню COVID-19, та у період дії воєнного стану. Крім того, зазначила, що після укладення 27.03.2020 договору відступлення прав вимоги її належним чином не повідомили про заміну кредитора у зобов`язанні та не надали нових реквізитів для виконання зобов`язання. Вважала, що внаслідок цього вона не мала можливості належним чином здійснювати подальші платежі, тоді як заборгованість продовжувала збільшуватися. Також заперечувала проти застосування до спірних правовідносин Правил та інших документів, на які посилається позивач, зазначаючи, що в електронній формі нею було підписано кредитний договір та графік платежів, тоді як інші документи не містять її власноручного чи електронного підпису. Зперечувала проти стягнення 8 000,00 грн витрат позивача на професійну правничу допомогу, вважаючи такий розмір витрат надмірним, завищеним та неспівмірним зі складністю справи й обсягом виконаних адвокатом робіт.

Процесуальні дії у справі
Ухвалою Слобідського районного суду міста Харкова від 01.06.2026 відкрито спрощене позовне провадження у справі № 641/4802/26 з викликом (повідомленням) сторін.
Цією ж ухвалою судом витребувано у АТ «Райффайзен Банк» інформацію щодо належності банківської картки, на яку були перераховані кредитні кошти, та руху коштів по відповідному картковому рахунку.
АТ «Райффайзен Банк» листом від 04.08.2026 № 81-15-9/13508-БТ повідомило, що банківська картка № НОМЕР_1 емітована на ім`я ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , та надало виписку про рух коштів по картковому рахунку за період з 30.09.2019 по 07.10.2019.
Представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.
Відповідачка та її представник також просили проводити судові засідання та розглянути справу без їх участі.
Враховуючи подані учасниками справи заяви, суд розглядає справу за їх відсутності на підставі наявних у матеріалах справи доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин
30.09.2019 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка в подальшому змінила прізвище на ОСОБА_4 , укладено кредитний договір № 6825657.
За умовами договору сума кредиту становила 8 500,00 грн, строк кредитування - 30 днів з 30.09.2019, кінцева дата повернення кредиту та сплати передбачених договором платежів - 30.10.2019.
Процентна ставка за користування кредитом становила 1,50 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом, комісія за надання кредиту - 1 020,00 грн.
Відповідно до графіка розрахунків на 30.10.2019 загальна сума до сплати становила 13 345,00 грн, з яких: 8 500,00 грн - сума кредиту, 1 020,00 грн - комісія за надання кредиту та 3 825,00 грн - проценти за користування кредитом.
Умовами кредитного договору передбачено можливість продовження строку користування кредитом. Розмір комісії за продовження становив 4 % від поточного залишку кредиту при продовженні на 3 дні, 7 % - на 7 днів та 13 % - на 15 днів.
Згідно з інформацією АТ «Райффайзен Банк» банківська картка № НОМЕР_1 емітована на ім`я ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 . Відповідно до наданої банком виписки 30.09.2019 на картковий рахунок відповідачки зараховано кошти у розмірі 8 500,00 грн.
З розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що після 30.10.2019 відповідачка здійснювала платежі за процентами та комісією за продовження строку користування кредитом. Зокрема, сплачувала комісії у розмірах 1 105,00 грн, 595,00 грн та 340,00 грн, які відповідали передбаченим договором розмірам комісії за продовження строку користування кредитом на 15, 7 та 3 дні відповідно. Останній платіж комісії у розмірі 340,00 грн здійснено 12.01.2020.
Відповідно до виписки з особового рахунку за кредитним договором № 6825657 заборгованість визначена у загальному розмірі 28 090,72 грн, з яких: 8 500,00 грн - заборгованість за сумою кредиту, 14 320,72 грн - заборгованість за процентами, 1 020,00 грн - заборгованість за комісією за видачу кредиту та 4 250,00 грн - заборгованість за штрафами/пенею.
27.03.2020 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги № 49-МЛ, відповідно до якого до ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» перейшло право вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором № 6825657 від 30.09.2019.
01.04.2026 ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» направило ОСОБА_3 претензію про погашення заборгованості за кредитним договором.

Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи.
Згідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Відповідно до ч. 3 ст. 207 ЦК України, використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України "Про електронну комерцію", який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч.12 ст. 11 Закону № 675).
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Згідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом відповідно до вимог ч. 1 ст. 611, ч. 1 ст. 612 ЦК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обовязку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою.
Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Суд установив, що кредитний договір № 6825657 від 30.09.2019 укладено між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_2 в електронній формі шляхом підписання позичальницею одноразовим ідентифікатором.
Факт отримання відповідачкою кредитних коштів у сумі 8 500,00 грн підтверджується платіжним дорученням ТОВ «Мілоан», а також наданою АТ «Райффайзен Банк» інформацією про належність банківської картки № НОМЕР_1 ОСОБА_3 та випискою по картковому рахунку, відповідно до якої 30.09.2019 на рахунок зараховано 8 500,00 грн.
Отже, суд вважає доведеною обставину отримання відповідачкою грошових коштів у порядку та на умовах, визначених укладеним договором.
27.03.2020 ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги № 49-МЛ. Відповідно до договору та реєстру боржників ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором № 6825657 від 30.09.2019.
В ході судового розгляду між сторонами виник спір щодо розміру заборгованості, яка підлягає стягненню за кредитним договором.
Відповідно до умов кредитного договору сума кредиту становила 8 500,00 грн, строк кредитування - 30 днів з 30.09.2019, а термін повернення кредиту, сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом - 30.10.2019.
За користування кредитом протягом погодженого строку кредитування сторони встановили процентну ставку у розмірі 1,50 відсотка від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.
Відповідно до графіка розрахунків на 30.10.2019 сума до сплати становила 13 345,00 грн, з яких: 8 500,00 грн - сума кредиту, 1 020,00 грн - комісія за надання кредиту, 3 825,00 грн - проценти за користування кредитом.
Відповідно до положень п. 2.3.1 кредитного договору сторонами погоджено можливість продовження строку кредитування (пролонгації).
Для продовження строку кредитування позичальник мав сплатити передбачені договором проценти та комісію за продовження строку кредитування. Залежно від обраного строку продовження розмір комісії становив: при продовженні на 3 дні - 4 відсотки від поточного залишку кредиту, на 7 днів - 7 відсотків, на 15 днів - 13 відсотків.
З відомості про щоденні нарахування та погашення судом встановлено, що відповідачка після закінчення первісного строку кредитування неодноразово здійснювала такі платежі.
Так, 30.10.2019 відповідачкою сплачено 1 105,00 грн комісії, у зв`язку із чим строк користування кредитом продовжено на 15 днів - до 14.11.2019. 14.11.2019 сплачено 595,00 грн - строк продовжено на 7 днів до 21.11.2019. 21.11.2019 сплачено 595,00 грн - строк продовжено до 28.11.2019. 28.11.2019 сплачено 340,00 грн - строк продовжено до 01.12.2019. 01.12.2019 сплачено 340,00 грн - строк продовжено до 04.12.2019. 04.12.2019 сплачено 595,00 грн - строк продовжено до 11.12.2019. 11.12.2019 сплачено 595,00 грн - строк продовжено до 18.12.2019. 18.12.2019 сплачено 340,00 грн - строк продовжено до 21.12.2019. 21.12.2019 сплачено 340,00 грн - строк продовжено до 24.12.2019. 24.12.2019 сплачено 340,00 грн - строк продовжено до 27.12.2019. 27.12.2019 сплачено 340,00 грн - строк продовжено до 30.12.2019. 30.12.2019 сплачено 595,00 грн - строк продовжено до 06.01.2020. 06.01.2020 сплачено 340,00 грн - строк продовжено до 09.01.2020. 09.01.2020 сплачено 340,00 грн - строк продовжено до 12.01.2020. 12.01.2020 відповідачкою сплачено 340,00 грн - строк продовжено на три дні до 15.01.2020 включно.
Таким чином, після встановленої дати повернення кредиту відповідачка скористалася передбаченим договором правом на продовження строку кредитування: один раз на 15 днів, п`ять разів на 7 днів та дев`ять разів на 3 дні. Загалом строк користування кредитом було продовжено на 77 днів. 
Доводи відповідачки про те, що проценти підлягали нарахуванню виключно до 30.10.2019, суд відхиляє, оскільки з наданої первісним кредитором відомості вбачається, що відповідачка після 30.10.2019 систематично сплачувала визначені договором комісії за продовження строку кредитування та проценти, чим реалізовувала передбачене п. 2.3.1 договору право на його пролонгацію.
Вчинення відповідачкою таких дій узгоджується з умовами кредитного договору щодо можливості продовження строку кредитування, а тому проценти, нараховані в межах фактично продовженого строку користування кредитними коштами, підлягають врахуванню при визначенні розміру заборгованості.
Водночас після 15.01.2020 відповідачка жодних дій, спрямованих на подальше продовження строку кредитування, не вчиняла та комісію за продовження строку кредитування не сплачувала.
З відомості про щоденні нарахування та погашення вбачається, що ТОВ «Мілоан» після 15.01.2020 продовжувало нараховувати проценти за користування кредитом у розмірі 127,50 грн за кожен день, виходячи із залишку кредиту 8 500,00 грн та процентної ставки 1,50 відсотка на день.
Такі нарахування здійснювалися з 16.01.2020 по 15.03.2020 включно, тобто протягом 60 днів.Розмір процентів, нарахованих за цей період, становить 127,50 грн ? 60 днів = 7 650,00 грн.
Позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість за процентами у загальному розмірі 14 320,72 грн. Оскільки 7 650,00 грн із заявленої суми процентів нараховано після закінчення фактично продовженого строку кредитування - після 15.01.2020, розмір процентів, нарахованих у межах строку кредитування та не сплачених відповідачкою, становить: 14 320,72 грн - 7 650,00 грн = 6 670,72 грн.
За змістом частини другої статті 625ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Таким чином, проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання.
Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною 2 статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.
Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.
Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини 1 статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини 2 статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини 1 статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.
Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16, провадження № 12-142гс19, від 03 листопада 2020 року у справі № 921/315/18.
За таких обставин договірні проценти у розмірі 1,50 % за кожен день користування кредитом підлягають стягненню лише в межах погодженого сторонами строку кредитування, який з урахуванням фактично здійснених пролонгацій закінчився 15.01.2020.
Тому вимоги позивача про стягнення процентів підлягають задоволенню частково у розмірі 6 670,72 грн, а в частині стягнення 7 650,00 грн процентів, нарахованих після 15.01.2020, належить відмовити.
Щодо заборгованості за сумою кредиту, суд зазначає, що позивачем заявлено до стягнення 8 500,00 грн основної суми кредиту. Матеріалами справи, зокрема випискою з банку, підтверджено отримання відповідачкою 8 500,00 грн.
З відомості про щоденні нарахування та погашення вбачається, що здійснені відповідачкою у період пролонгацій платежі спрямовувалися на сплату передбачених договором комісій за продовження строку кредитування та процентів.
Доказів погашення основної суми кредиту матеріали справи не містять.
Доводи відповідачки про необхідність зарахування сплачених нею комісій та процентів у рахунок погашення тіла кредиту суд відхиляє, оскільки відповідні платежі здійснювалися нею на виконання конкретних умов договору щодо пролонгації строку кредитування та оплати процентів і саме завдяки їх здійсненню строк користування кредитом продовжувався.
Таким чином, заборгованість за основною сумою кредиту у розмірі 8 500,00 грн підлягає стягненню з відповідачки.
Щодо комісії за надання кредиту, суд зазначає таке.
Відповідно до умов кредитного договору комісія за надання кредиту становила 1 020,00 грн та нараховувалась одноразово.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту.
Умови щодо розміру комісії та порядку її сплати визначені безпосередньо у кредитному договорі, з яким відповідачка погодилася шляхом його електронного підписання.
Комісія була визначена одноразово за надання кредиту, а тому суд вважає вимогу про її стягнення обґрунтованою.
Вказаний висновок узгоджується з правовими позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, провадження № 14-44цс21, та постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19.
За таких обставин з відповідачки підлягає стягненню 1 020,00 грн комісії за надання кредиту.
Щодо нарахування та стянення пені в сумі 4250 грн, суд зазначає таке.
Відповідно до п. 4.1 кредитного договору у разі прострочення позичальником зобов`язань щодо повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежів згідно з умовами договору позичальник, починаючи з дня, наступного за днем спливу терміну повернення кредиту з урахуванням продовження строку користування/повернення кредиту, зобов`язаний сплачувати пеню у розмірі 2 % від суми невиконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення, але не більше 50 % від загальної суми кредиту.

Отже, при сумі кредиту 8 500,00 грн максимальний розмір пені становив 8 500,00 грн ? 50 % = 4 250,00 грн.
З відомості про щоденні нарахування та погашення встановлено, що після закінчення останнього продовженого строку кредитування з 16.01.2020 ТОВ «Мілоан» нараховувало по 170,00 грн ( 2 % від суми кредиту 8 500,00 грн.) пені щоденно. Пеню нараховано протягом 25 днів з 16.01.2020 по 09.02.2020 включно 170,00 грн ? 25 днів = 4 250,00 грн.
Таким чином, заявлена сума пені відповідає умовам кредитного договору та встановленому ним максимальному розміру.
Доводи відповідачки про неможливість стягнення пені у зв`язку з дією карантинних обмежень суд відхиляє з огляду на таке.
Законом України від 17 березня 2020 року № 533-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» доповнено пунктом шостим, яким передбачено звільнення споживача від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період з 01 березня 2020 року, у тому числі від обов`язку сплати неустойки, штрафу та пені.
Законом України від 13 травня 2020 року № 591-IX у пункті шостому розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» кінцеву дату відповідного періоду продовжено до останнього календарного дня місяця, в якому завершується дія карантину.
Крім того, згідно з пунктом п`ятнадцятим розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у разі прострочення позичальником у період дії карантину або у тридцятиденний строк після дня завершення його дії виконання грошового зобов`язання за кредитним договором позичальник звільняється від обов`язку сплатити неустойку, штраф та пеню за таке прострочення.
Разом з тим, у цій справі вся заявлена позивачем пеня у розмірі 4 250,00 грн була нарахована з 16.01.2020 по 09.02.2020 включно, тобто її нарахування завершилося до 01.03.2020.
Відтак звільнення споживача від відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором, яке поширюється на період починаючи з 01.03.2020, на заявлену у цій справі пеню не поширюється.
За таких обставин вимоги про стягнення 4 250,00 грн пені підлягають задоволенню.
Підсумовуючи викладене, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 6825657 від 30.09.2019 у загальному розмірі 20 440,72 грн, яка складається з: 8 500,00 грн - заборгованість за сумою кредиту; 6 670,72 грн - заборгованість за процентами, нарахованими в межах строку кредитування до 15.01.2020 включно; 1 020,00 грн - комісія за надання кредиту; 4 250,00 грн - пеня.
У задоволенні вимог про стягнення 7 650,00 грн процентів, нарахованих після закінчення строку кредитування, належить відмовити.

Розподіл судових витрат
Відповідно до вимог ч. 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 2 662,40 грн.
Із заявлених позивачем 28 090,72 грн задоволенню підлягають вимоги на суму 20 440,72 грн, що становить 72,77 % заявлених вимог.
Отже, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам: 2 662,40 грн ? 20 440,72 грн / 28 090,72 грн = 1 937,34 грн.
Представник позивача також просить стягнути з відповідачки 8 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
Зі змісту положень даної норми вбачається, що витрати на правничу допомогу адвоката складаються з: гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також сум, що підлягають сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, і ці суми встановлюються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Вказаною нормою також передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вищезазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
На підтвердження витрат позивачем надано договір про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025, акт наданих послуг № Д/24046 від 14.04.2026, детальний опис наданих послуг та ордер.
Відповідно до детального опису заявлена правнича допомога включала усну консультацію, ознайомлення з матеріалами кредитної справи, погодження правової позиції, складення позовної заяви та її подання до суду, загальний зазначений час роботи - 6 годин 30 хвилин.
Верховний Суд у справах № 905/1795/18 та № 922/2685/19 зауважував, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених ч. 4 ст. 137 ЦПК України.
Враховуючи характер спору, ціну позову, обсяг фактично наданої правничої допомоги, часткове задоволення позовних вимог, розгляд справи у спрощеному позовному провадженні, відсутність представника позивача у судових засіданнях та заперечення представника відповідачки щодо співмірності заявленого розміру витрат, суд вважає заявлену суму 8 000,00 грн завищеною та доходить висновку про стягнення з відповідачки на користь позивача 2 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Представником відповідачки також заявлено вимогу про стягнення 4 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, на підтвердження понесення яких надано квитанцію про перерахування коштів із призначенням платежу "переказ особистих коштів". Разом з тим, лише квитанції про оплату недостатньо для встановлення змісту та обсягу наданої правничої допомоги, її вартості та зв`язку таких послуг із розглядом цієї справи. Належних доказів, які б підтверджували зазначені обставини, стороною відповідача не надано. За таких обставин вимога про стягнення з позивача 4 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу задоволенню не підлягає.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 247, 263-265, 273, 279, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором № 6825657 від 30.09.2019 у загальному розмірі 20 440 (двадцять тисяч чотириста сорок) гривень 72 копійки, яка складається з 8 500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок - заборгованість за сумою кредиту; 6 670 (шість тисяч шістсот сімдесят) гривень 72 копійки - заборгованість за процентами за користування кредитними коштами; 1 020 (одна тисяча двадцять) гривень 00 копійок - заборгованість за комісією за надання кредиту; 4 250 (чотири тисячі двісті п`ятдесят) гривень 00 копійок - заборгованість за пенею.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» судовий збір у розмірі 1 937 (одна тисяча дев`ятсот тридцять сім) гривень 34 копійки та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень 00 копійок.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення даного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://court.gov.ua/fair/sud.

Найменування учасників справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», код ЄДРПОУ 35234236, адреса: місто Львів, вулиця Смаль-Стоцького, будинок 1, корпус 28.
Відповідач: ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя Г.В.Кожихова