ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65618, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
"15" липня 2026 р. | м. Одеса | Справа № 916/4419/24

Господарський суд Одеської області у складі судді Погребної К.Ф. при секретарі судового засідання Драганової А.І. розглянувши справу №916/4419/24
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Газопостачальна компанія “Нафтогаз Трейдинг” (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд.1, код ЄДРПОУ 42399676) 
до відповідача Комунального закладу "Херсонський академічний обласний театр ляльок" Херсонської обласної ради (73013, м. Херсон, вул. Університетська, буд.8, код ЄДРПОУ 02225878)
за участю третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Херсонської обласної ради (73000, м. Херсон, площа Свободи, буд. 1, код ЄДРПОУ 24121079)
про стягнення 431 091,34 грн..

за участю представників:
Від позивача: Кемінь В.В. довіреність;
Від відповідача: Рева С.Л. ордер;
Від третьої особи: Глущенко А.П. самопредставництво;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю “Газопостачальна компанія “Нафтогаз Трейдинг” звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до відповідача Комунального закладу "Херсонський академічний обласний театр ляльок" Херсонської обласної ради про стягнення 431 091,34 грн. 
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на обставину порушення відповідачем укладеного між сторонами договору постачання природного газу від 14.12.2021 № 20-1277/21-БО-Т в частині повної та своєчасної оплати за поставлений газ.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 14.10.2024р. (суддя Пентеліна Т.Г.) провадження по справі №916/4419/24 було відкрито. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження з викликом сторін. 
Ухвалою господарського суду Одеської області від 12.11.2024 р. провадження у справі № 916/4419/24 було зупинено до закінчення перегляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 908/1162/23.
Відповідно до ст. 15 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", п. 9 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з прийняттям Вищою радою правосуддя рішення від 02.10.2025 №2046/0/15-25 "Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Господарського суду Херсонської області (відряджена до Господарського суду Одеської області) у зв`язку з поданням заяви про відставку", на виконання п. 10.6.4. Засад використання автоматизованої системи документообігу в Господарському суді Одеської області, затверджених рішенням зборів суддів від 20.03.2025 №17-01/2025, з метою дотримання строків визначених ГПК України, було призначено повторний автоматичний розподіл судової справи №916/4419/25 та згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу справ від 06.10.2025 о 17:10 год. справу №916/4419/24 передано на розгляд судді Сулімовській М.Б. 
В подальшому, 06.10.2025 о 17:14 год. повторно помилково було здійснено повторний автоматизований розподіл та згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу справу №916/4419/24 передано на розгляд судді Степановій Л.В.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 13.10.2025 по справі №916/4419/24 суддею Степановою Л.В. заявлено самовідвід від розгляду даної справи, з обґрунтуванням того, що було порушено порядок визначення судді для розгляду справи №916/4419/24. 
На підставі розпорядження керівника апарату суду №186 від 14.10.2024р. відповідно до статті 15 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", статті 32 Господарського процесуального кодексу України та на виконання ухвали Господарського суду Одеської області від 13.10.2025 по справі №916/4419/24 було призначено повторний автоматичний розподіл судової справи №916/4419/25.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.10.2025, справу №916/4419/24 передано на розгляду судді Погребної К.Ф., яка ухвалою від 16.10.2025р. прийняла відповідну справу до свого провадження. 
Ухвалою суду від 05.11.2025р. було поновлено провадження у справі із призначенням до розгляду в засіданні суду.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 26.11.2025р. усне клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю “Газопостачальна компанія “Нафтогаз Трейдинг” від 26.11.2025р. про зупинення провадження по справі було задоволено, провадження у справі №916/4419/24 було зупинено до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 280/5808/23.
18.02.2026р. за вх.№6007/26 до суду від Херсонської обласної ради надійшла заява про залучення її до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.
Ухвалою суду від 08.04.2026р. було поновлено провадження у справі із призначенням до розгляду в засіданні суду.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 28.04.2026р. заяву Херсонської обласної ради від 18.02.2026р. за вх. №6007/26 про залучення її до участі у справі в якості третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача було задоволено, залучено до участі у справі, в якості третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Херсонську обласну раду. 
Ухвалою господарського суду Одеської області від 12.05.2026р. підготовче засідання було закрито, розгляд справи було призначено по суті в судовому засіданні. 
06.11.2025р. за вх. №35250/25 до суду від позивача надійшли пояснення по суті спору з урахуванням висновків викладених в постанові Верховного Суду від 03.10.2025 у справі №908/1162/23.
17.11.2025р. за вх. №36490/25 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого останній позовні вимоги не визнає вважає їх необґрунтованим, безпідставними в зв`язку з чим в задоволені позову просить суд відмовити.
20.11.2025р. за вх.№36949/25 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, згідно якої позивач вказує що заперечення відповідача є безпідставними, не підтвердженими належним та допустимим доказами, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
01.05.2026р. за вх. №15174/26 до суду від позивача надійшли додаткові письмові пояснення щодо порівняння законодавства. 
06.05.2026р. за вх. №15645/26 до суду від третьої особи надійшли письмові пояснення по суті спору, згідно яких останній просить суд в задоволенні позовну відмовити. 
Судом в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частину рішення. 
Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.
Як вказує позивач, 14.12.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю “Газопостачальна компанія “Нафтогаз Трейдинг” (Постачальник) та Комунальним закладом "Херсонський академічний обласний театр ляльок" Херсонської обласної ради (Споживач) було укладено договір постачання природного газу № 20-1277/21-БО-Т, відповідно до п. 1.1 якого Постачальник зобов`язується поставити Споживачу природний газ, а Споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього договору.
Згідно з п. п. 2.1, 2.2, 2.3 договору Постачальник передає Споживачу на умовах цього договору замовлений Споживачем обсяг (об`єм) природного газу у період з 20.12.2021р. по грудня 2022 року включно в кількості 20,0 тис. куб. метрів. Споживач підтверджує, що замовлені ним обсяги природного газу, які визначені в п.2.1 цього договору повністю покривають потреби Споживача у відповідному розрахунковому періоді для потреб, визначених пунктом 1.2 цього договору. Відповідальність за правильність визначення замовлених обсягів газу покладається виключно на Споживача. Підписанням цього договору Споживач дає згоду Постачальнику на включення його до Реєстру споживачів Постачальника (надалі - Реєстр або Реєстр споживачів), розміщеного на інформаційній платформі Оператора ГТС відповідно до вимог Кодексу ГТС.
Згідно з п. п. 3.1, 3.5 договору Постачальник передає Споживачу у загальному потоці природний газ у внутрішній точці виходу з газотранспортної системи. Право власності на природний газ переходить від Постачальника до Споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ Споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ. Приймання-передача газу, переданого Постачальником Споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу.
Умовами пп. 3.5.2, 3.5.3 п. 3.5 договору передбачено, що на підставі отриманих від Споживача даних та даних щодо остаточної алокації відборів Споживача на інформаційній платформі Оператора ГТС Постачальник готує та надає Споживачу два примірники акту приймання-передачі за відповідний розрахунковий період (далі також - акт), підписані уповноваженим представником Постачальника. Споживач протягом 2-х (двох) робочих днів з дати одержання акту зобов`язується повернути Постачальнику один примірник оригіналу акту, підписаний уповноваженим представником Споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від його підписання.
Відповідно до пп. 3.5.4. п. 3.5 договору у випадку неповернення Споживачем підписаного оригіналу акту до 15-го (п`ятнадцятого) числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, а також у випадку розбіжностей між даними отриманими від Споживача відповідно до підпункту 3.5.1 цього договору, та даними щодо остаточної алокації відборів Споживача на Інформаційній платформі Оператора ГТС, обсяг (об`єм) спожитого газу вважається встановленим (узгодженим) відповідно до даних Інформаційної платформи Оператора ГТС та переданим у власність Споживачу, а вартість поставленого протягом відповідного розрахункового періоду газу розраховується з урахуванням цін, визначених в розділі 4 цього договору.
Згідно з п. 5.1 договору оплата за природний газ за відповідний розрахунковий період (місяць) здійснюється Споживачем виключно грошовими коштами в наступному порядку: 70% вартості фактично переданого відповідно до акту приймання-передачі природного газу - до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акту приймання-передачі природний газ здійснюється Споживачем до 15 числа (включно) місяця, наступного за місяцем, в якому Споживач повинен був сплатити 70 % грошових коштів за відповідний розрахунковий період. У разі відсутності акту приймання-передачі, фактична вартість використаного Споживачем газу розраховується відповідно до умов підпункту 3.5.4 пункту 3.5 цього договору. Споживач має право здійснити оплату та/або передоплату за природний газ протягом періоду поставки або до початку розрахункового періоду.
Відповідно до п. 5.2 договору сторони погоджуються, що під час перерахування коштів у призначенні платежу посилання на номер договору є обов`язковим. Зміна Споживачем призначення платежу здійснюється виключно листом, який надається Постачальнику, але в будь-якому випадку не пізніше 10 (десяти) календарних днів з дня надходження відповідних коштів на рахунок Постачальника.
У разі наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості із сплати пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних та судового збору Сторони погоджуються, що грошова сума, яка надійшла від Споживача, погашає вимоги Постачальника у такій черговості незалежно від призначення платежу, визначеного Споживачем: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати Постачальника, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу - сплачуються інфляційні нарахування, відсотки річних, пені, штрафи; 3) у третю чергу - погашається основна сума заборгованості за використаний природний газ та компенсація вартості робіт, пов`язаних з припиненням (обмеженням) газопостачання Споживачу (п. 5.4 договору). 
Приписами п. 7.2 договору передбачено, що у разі прострочення Споживачем строків остаточного розрахунку згідно пункту 5.1 та/або строків оплати за пунктом 8.4 цього договору, Споживач зобов`язується сплатити Постачальнику 3% річних, інфляційні збитки та пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховані від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.
Відповідно до п. 13.1 договору даний договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підписів печаткою (за наявності) та діє в частині поставки газу до « 31» грудня 2022 року включно, а в частині розрахунків – до повного їх виконання. Продовження або припинення договору можливе за взаємною згодою сторін шляхом підписання додаткової угоди до договору.
31.12.2021р. Товариством з обмеженою відповідальністю “Газопостачальна компанія “Нафтогаз Трейдинг” було складено акт приймання-передачі природного газу, відповідно до якого відповідачем у грудні 2021 року було спожито природний газ об`ємом 3,05380 тис. куб. метрів, вартість якого складає 50 552,60 грн.
31.01.2022р. Товариством з обмеженою відповідальністю “Газопостачальна компанія “Нафтогаз Трейдинг” було складено акт приймання-передачі природного газу, відповідно до якого відповідачем у січні 2022 року було спожито природний газ об`ємом 6,26695 тис. куб. метрів, вартість якого складає 103 743,06 грн.
28.02.2022р. Товариством з обмеженою відповідальністю “Газопостачальна компанія “Нафтогаз Трейдинг” було складено акт приймання-передачі природного газу, відповідно до якого відповідачем у лютому 2022 року було спожито природний газ об`ємом 4,05350 тис. куб. метрів, вартість якого складає 67 101,62 грн. 
31.03.2022р. Товариством з обмеженою відповідальністю “Газопостачальна компанія “Нафтогаз Трейдинг” було складено коригувальний акт приймання-передачі природного газу, відповідно до якого відповідачем у березні 2022 року було спожито природний газ об`ємом 4,47100 тис. куб. метрів, вартість якого складає 74 012,92 грн. 
25.04.2022р. Товариством з обмеженою відповідальністю “Газопостачальна компанія “Нафтогаз Трейдинг” було складено коригувальний акт приймання-передачі природного газу, відповідно до якого відповідачем у березні 2022 року було спожито природний газ об`ємом 4,47100 тис. куб. метрів, вартість якого складає 73 946,30 грн. 
30.04.2022р. Товариством з обмеженою відповідальністю “Газопостачальна компанія “Нафтогаз Трейдинг” було складено акт приймання-передачі природного газу, відповідно до якого відповідачем у квітні 2022 року було спожито природний газ об`ємом 0,02438 тис. куб. метрів, вартість якого складає 403,22 грн. 
31.05.2022р. Товариством з обмеженою відповідальністю “Газопостачальна компанія “Нафтогаз Трейдинг” було складено акт приймання-передачі природного газу, відповідно до якого відповідачем у травні 2022 року було спожито природний газ об`ємом 0,01020 тис. куб. метрів, вартість якого складає 168,85 грн. 
30.06.2022р. Товариством з обмеженою відповідальністю “Газопостачальна компанія “Нафтогаз Трейдинг” було складено акт приймання-передачі природного газу, відповідно до якого відповідачем у червні 2022 року було спожито природний газ об`ємом 0,01818 тис. куб. метрів, вартість якого складає 300,95 грн. 
Акти приймання-передачі природного газу , в тому числі коригуючий акт, були направлені позивачем на пошту адресу відповідача. 
За посиланнями позивача, на підтвердження факту постачання природного газу у період грудень 2021р, січень-червень 2022р. остаточної алокації відборів природного газу Споживачем, Оператор ГТС надав інформацію з Інформаційної платформи щодо спожитих обсягів газу Листом від 20.08.2024 №ТОВВИХ-24-12825. Оператор ГТС надав відповідь з якої вбачається, що Відповідачем (ЕІС – код: 56ХО0000269ОЕ00Q) спожито природний газ з ресурсу Позивача в обсягах, які визначені в актах приймання-передачі природного газу за вказаний періоди та які не були підписані Відповідачем. 
Як вказує позивач, відповідач свої зобов`язання щодо оплати вартості отриманого природнього газу належним чином та в повному обсязі не виконав, вартість триманого газу сплатив частково в сумі 16 554грн., що мало наслідком виникнення у нього заборгованість за період грудень 2021р, січень - червень 2022р. в сумі 279 662,60грн. 
Крім того, в зв`язку з неналежним виконання відповідачем зобов`язань за договором, що оплати вартості отриманого природнього газу позивачем нараховано відповідачу пеню в розмірі 56 851,37грн., 3% річних в сумі 19 597,99грн. та інфляційні витрати в розмір 74 979,38грн. 
Отже, посилаючись на вищенаведені обставини Товариство з обмеженою відповідальністю “Газопостачальна компанія “Нафтогаз Трейдинг” звернулось до суду з відповідним позовом для захисту свого порушеного права.
Проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їх відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:
Згідно з ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, та встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів.
Варто зауважити, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, у зв`язку з чим, суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.
При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.
У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зобов`язання, в свою чергу, згідно вимог ст. ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Предметом заявленого ТОВ “ГК “Нафтогаз Трейдинг” позову є вимоги до Комунального закладу "Херсонський академічний обласний театр ляльок" Херсонської обласної ради у про стягнення заборгованості за спожитий природний газ у розмірі 279 662,60 грн, а також 3% річних, збитків від інфляції та пені, які були нараховані у зв`язку з порушенням відповідачем строків виконання грошових зобов`язань.
Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Правові засади функціонування ринку природного газу України, заснованого на принципах вільної конкуренції, належного захисту прав споживачів та безпеки постачання природного газу, а також здатного до інтеграції з ринками природного газу держав - сторін Енергетичного Співтовариства, у тому числі шляхом створення регіональних ринків природного газу визначаються Законом України “Про ринок природного газу” №329-VIII від 09.04.2015.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України “Про ринок природного газу” постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із нормативно-правовими актами.
Господарським судом під час вирішення даного спору було встановлено, що 14.12.2021 між ТОВ “ГК “Нафтогаз Трейдинг” та Комунального закладу "Херсонський академічний обласний театр ляльок" Херсонської обласної ради було укладено договір постачання природного газу №20-1277/21-БО-Т, за умовами якого позивачем були прийняті на себе зобов`язання щодо постачання відповідачу природного газу протягом періоду з 20.12.2021 року до грудня 2022 року.
На підтвердження факту виконання прийнятих на себе зобов`язань за договором №20-1277/21-БО-Т від 14.12.2021 ТОВ “ГК “Нафтогаз Трейдинг” було надано суду акти приймання-передачі природного газу на загальну суму 296 216,60грн.. 
Не підписання відповідачем актів приймання-передачі природного газу згідно з пп. 3.5.4. п. 3.5 договору постачання природного №20-11277/21-БО-Т від 14.12.2021 надає ТОВ “ГК “Нафтогаз Трейдинг” право на використання даних інформаційної платформи Оператора ГТС, а також покладає на відповідача обов`язок оплатити вартість спожитого природного газу з урахуванням цін, визначених у договорі.
Відповідачем вартість поставленого газу сплачено в сумі 16 554грн., з урахуванням чого заборгованість склала 279 662,60грн., стягнення якої є предметом спору у даній справі.
24.02.2022 Указом Президента України №64/2022 “Про введення воєнного стану в Україні” у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України “Про правовий режим воєнного стану” було постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022.
Відповідач згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідач знаходиться за адресою: 73000, м. Херсон, площа Свободи, буд. 1.
Таким чином, відповідач знаходився на території, яка, згідно з наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 № 376 включена до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, датою початку тимчасової окупації є 01.03.2022, датою завершення тимчасової окупації є 11.11.2022.
Суд зазначає, що відомості про зміну відповідачем місцезнаходження або місця провадження господарської діяльності в період дії договору 20-1277/21-БО-Т від 14.12.2021 та постачання позивачем природного газу в матеріалах справи відсутні.
Відповідно до ст. 1-1 Закону України “Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України” №1207-VII (далі - Закон № 1207-VII) тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (тимчасово окупована територія) - це частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації Російської Федерації.
Водночас, виходячи зі ст. 2 Закону №1207-VII, метою цього закону є визначення статусу території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації, встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб.
Частиною 2 ст. 13 Закону №1207-VII передбачено, що здійснення господарської діяльності юридичними особами, фізичними особами - підприємцями та фізичними особами, які провадять незалежну професійну діяльність, місцезнаходженням (місцем проживання) яких є тимчасово окупована територія, дозволяється виключно після зміни їхньої податкової адреси на іншу територію України. Правочин, стороною якого є суб`єкт господарювання, місцезнаходженням (місцем проживання) якого є тимчасово окупована територія, є нікчемним. На такі правочини не поширюється дія положення абзацу другого частини другої статті 215 Цивільного кодексу України.
Відповідно до ч. 2 ст. 13-1 Закону №1207-VII на період тимчасової окупації переміщення товарів (робіт, послуг) з тимчасово окупованої території на іншу територію України та/або з іншої території України на тимчасово окуповану територію усіма видами транспорту, в тому числі автомобільним, залізничним, повітряним та трубопровідним транспортом, а також лініями електропередач та гідротехнічними спорудами, заборонено.
Наведені положення Закону №1207-VII дозволяють господарському суду зробити висновок про заборону здійснення господарської діяльності з переміщення товарів трубопровідним транспортом на тимчасово окуповану територію України.
В процесі вирішення даного спору судом були встановлені підстави для зупинення провадження до перегляду у касаційному порядку об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (далі також – Об`єднана палата) судового рішення у подібних правовідносинах у справі №908/1162/23, висновки щодо застосування норм права у межах якої мають бути застосовані під час вирішення даного спору.
Предметом розгляду Об`єднаною палатою у межах справи №908/1162/23 було питання застосування ч. 2 ст. 13 та ч. 2 ст. 13-1 Закону № 1207-VII до правовідносин, які виникли у період з лютого 2022 року до грудня 2022 року, тобто до прийняття Кабінетом Міністрів України постанови від 06.12.2022 № 1364 “Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією” та затвердження Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України наказу № 309 “Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією”.
Відповідно п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 3 Закону № 1207-VII для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається: сухопутна територія тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України, водні об`єкти або їх частини, що знаходяться на цих територіях (пункт 1); інша сухопутна територія України, внутрішні морські води і територіальне море України, визнані в умовах воєнного стану тимчасово окупованими у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку (пункт 3).
Так, у справі № 908/1162/23 Верховний Суд постановою від 03.10.2025, залишаючи постанову суду апеляційної інстанції про відмову в позові без змін, зокрема виснував, що Законом України “Про внесення змін до Закону України “Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України” щодо деяких питань визначення правового статусу тимчасово окупованих територій України в умовах воєнного стану” від 16.11.2022 № 2764-ІХ частину третю статті 1 Закону № 1207-VII було викладено в редакції, за якою дата початку і дата завершення тимчасової окупації територій, передбачених пунктом 3 частини першої статті 3 цього Закону, визначаються Кабінетом Міністрів України.
Чинна редакція цієї норми (у відповідності до змін, внесених Законом України “Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо звільнення від сплати екологічного податку, плати за землю та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за знищене чи пошкоджене нерухоме майно” № 3050-IX від 11.04.2023) вказує, що дата початку і дата завершення тимчасової окупації територій, які передбачені у пункті 3 частини першої статті 3 цього Закону, визначаються у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку.
Як зазначила Об`єднана палата, з 07.05.2022 ані пункт 7 частини першої статті 1-1, ані пункт 1 частини третьої статті 3 Закону № 1207-VII не містили (і зараз також не містять) жодних посилань на те, що статус тимчасово окупованих території набувають залежно від наявності чи відсутності (а так само і дати ухвалення) будь-якого рішення того чи іншого повноважного органу державної влади України - РНБО, Кабінету Міністрів України чи іншого органу в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
06.12.2022 Кабінет Міністрів України затвердив постанову “Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією”, відповідно до якої перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затверджується Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій за формою згідно з додатком за погодженням з Міністерством оборони України з урахуванням пропозицій відповідних обласних, Київської міської військових адміністрацій.
Відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 “Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією” зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.12.2022 за №1668/39004, датою окупації Херсонської міської територіальної громади є 01.03.2022, датою завершення окупації – 11.11.2022.
Однак у відповідності до регулювання, запровадженого Законом України від 21.04.2022 № 2217-ІХ “Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання правового режиму на тимчасово окупованій території України” правовий статус тимчасово окупованої території РФ в розумінні п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону № 1207-VII не залежить від того, чи ухвалив (і якщо ухвалив - то коли саме) той чи інший повноважний орган державної влади України (РНБО, Кабінет Міністрів України чи інший орган в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України) рішення про визнання певної частини території України тимчасово окупованою. Таке рішення повноважного органу державної влади України (зокрема - і Кабінету Міністрів України) для територій, визначених у п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону № 1207-VII, має не конститутивне, а лише інформативне значення, з публічною достовірністю підтверджуючи конкретну дату, з якої фактична окупація певної частини території України почалася чи припинилася.
Таким чином Об`єднана палата дійшла висновку про відсутність підстав для відступу від висновку, викладеного Верховним Судом у постанові у справі №910/9680/23 про поширення положень ст. 13-1 Закону України “Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України” на території, тимчасово окуповані в період воєнного стану, лише з огляду на загальновідомий факт окупації таких територій за відсутності відповідного рішення Кабінету Міністрів України.
Об`єднана палата, залишаючи без змін постанову суду апеляційної інстанції у справі №908/1162/23 про відмову в позові, зазначила про те, що підставою для відмови в позові у цій справі, враховуючи положення ст. 13-1 Закону України “Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України”, є заборона передачі електроенергії відповідачу, оскільки факт тимчасової окупації міста Мелітополь є загальновідомим фактом, що не потребує окремого доказування у даному судовому провадженні.
Верховний Суд у постанові від 23.10.2025 у справі №916/1650/23, застосувавши висновки об`єднаної палати у справі №908/1162/23, залишив без змін рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію за період з березня до червня 2022 року, яка передавалася відповідачу на територію Херсонської області. 
Господарським судом відхиляються доводи позивача про не розповсюдження дії положень ст. ст. 3, 13 та 13-1 Закону №1207-VII на відносини між сторонами у зв`язку з набранням чинності Законом України “Про внесення змін до Закону України “Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України” у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України” від 15.03.2022 №2138-IX лише 20.03.2022. 
Судом враховано, що вказане питання, в тому числі, було предметом оцінки Об`єднаної палати у постанові від 23.10.2025 у справі №916/1650/23, за результатом розгляду якої Суд не знайшов підстав для відступу від висновку щодо застосування зазначеної норми права у межах справи №910/9680/23 про поширення положень ст. 13-1 Закону України “Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України” на території, тимчасово окуповані в період воєнного стану, лише з огляду на загальновідомий факт окупації таких територій за відсутності відповідного рішення Кабінету Міністрів України. 
Суд зазначає, що на розгляд Об`єднаної палати у межах справи №908/1162/23 було передано питання про відступ від висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 07.03.2024 у справі № 910/9680/23. Так, спірним періодом у справі № 910/9680/23 був лютий-серпень 2022 року. За результатом розгляду справи №908/1162/23 Верховний Суд у постанові від 03.10.2025 залишив постанову суду апеляційної інстанції про відмову в позові без змін, а також не знайшов підстав для відступу від висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 07.03.2024 у справі № 910/9680/23. 
Підсумовуючи вищевикладені висновки Верховного Суду щодо застосування норм Закону №1207-VII у подібних правовідносинах, господарський суд доходить висновку про необхідність застосування положень Закону до правовідносин сторін у даному спорі з дати тимчасової окупації Херсонської міської територіальної громади, тобто з 01.03.2022 до 11.11.2022.
При цьому суд зазначає, що відсутність доказів припинення/обмеження споживання відповідачем природного газу в умовах окупації не може звільняти позивача від виконання положень Закону №1207-VII. 
З урахуванням наведеного господарський суд доходить висновку, що ТОВ “ГК “Нафтогаз Трейдинг” має право на відшкодування йому вартості поставленого відповідачу природного газу лише у грудні 2021р. січні-лютому 2022 року на загальну суму 204 843,28 грн. У задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за поставлений у період березень - червень 2022 року природний газ на суму 74 819,32 грн позивачу необхідно відмовити з вищевикладених підстав. 
Щодо нарахованих позивачем пені у розмірі 56 851,37 грн, 3% річних у розмірі 19 597,99 грн та інфляційних втрат в розмірі 74 979,38грн., суд зазначає наступне.
У п.3 ч.1 ст.611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом статті 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення.
Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.
Згідно з Законом України “Про індексацію грошових доходів населення” індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті “Урядовий кур`єр”. Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно зі статтями 17, 18 Закону України “Про інформацію” є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.
Індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.
Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.
Відповідно до ч.ч.1,3 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно з ч.2 ст.551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до п.7.2 договору у разі прострочення Споживачем строків остаточного розрахунку згідно пункту 5.1 та/або строків оплати за пунктом 8.4 цього Договору, Споживач зобов`язується сплатити Постачальнику 3% річних, інфляційні збитки та пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховані від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.
Суд зазначає, що тимчасова окупація відповідної території та встановлені державою обмеження господарської діяльності є обставинами публічно-правового характеру, які безпосередньо впливають на можливість належного виконання зобов`язання. Обмеження, встановлені законом щодо переміщення товарів та здійснення господарських операцій на тимчасово окупованій території, мають імперативний характер і спрямовані на захист національної безпеки.
Правові висновки, викладені об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №908/1162/23, свідчать про необхідність урахування спеціального правового режиму тимчасово окупованої території при оцінці правових наслідків господарських правовідносин, що виникли у відповідний період.
Невиконання грошового зобов`язання у спірний період було зумовлене об`єктивними обставинами, пов`язаними з окупацією території та фактичним припиненням належного функціонування банківської та казначейської системи. За таких умов прострочення виконання не може розцінюватися як наслідок недобросовісної поведінки або неправомірного 
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про неправомірність здійснення нарахування 3% річних, пені та інфляційних втрат у період тимчасової окупації Херсонської міської територіальної громади з 01.03.2022 по 11.11.2022.
Так, судом самостійно, здійснено розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат, згідно якого загальний розмір пені який підлягає задоволенню становить 24 852,52грн., 3% річних становить 13 544,11грн., інфляційних витрат становить 50 199,38грн.
Відносно заявлених вимог позивача про стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних витрат за зобов`язаннями березень-червень 2022 року, суд зазначає наступне.
Відповідно висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19, зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги (пункт 43 мотивувальної частини постанови).
Враховуючи висновки суду про те, що позивач не мав права здійснювати господарську діяльність щодо постачання відповідачу природного газу на тимчасово окуповану територію у період з 01.03.2022р. по 11.11.2022р. та про відсутність в відповідача обов`язку оплачувати спожитий у вказаний період природний газ, відсутні правові підстави для нарахування та стягнення з відповідача пені, 3 % річних та інфляційних витрат за несвоєчасне здійснення відповідачем оплати вартості природного газу, поставленого позивачем.
Відтак, беручи до уваги відсутність підстав для стягнення основного боргу за зобов`язання у період окупації, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення 3% річних, пені та інфляційних втрат, нарахованих на суму основного боргу, також не підлягають задоволенню, оскільки можливість задоволення цих вимог безпосередньо залежить від задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за вказаний період березень-червень 2022 року.
Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).
У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі. 
Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.
Підсумовуючи вищезазначене, суд доходить висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю “Газопостачальна компанія “Нафтогаз Трейдинг” є обґрунтованими, підтверджені належними доказами, наявними в матеріалах справи, проте враховуючи обставини встановлені по тексту рішення вище, підлягають частковому задоволенню. 
Судові витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача згідно ст.129 ГПК України.
Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, 
УХВАЛИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю “Газопостачальна компанія “Нафтогаз Трейдинг” (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд.1, код ЄДРПОУ 42399676) до Комунального закладу "Херсонський академічний обласний театр ляльок" Херсонської обласної ради (73013, м. Херсон, вул. Університетська, буд.8, код ЄДРПОУ 02225878) за участю третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Херсонської обласної ради (73000, м. Херсон, площа Свободи, буд. 1, код ЄДРПОУ 24121079) - задовольнити частково.
2. Стягнути з Комунального закладу "Херсонський академічний обласний театр ляльок" Херсонської обласної ради (73013, м. Херсон, вул. Університетська, буд.8, код ЄДРПОУ 02225878) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Газопостачальна компанія “Нафтогаз Трейдинг” (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд.1, код ЄДРПОУ 42399676) основну заборгованість в сумі 204 843 (двісті чотири тисячі вісімсот сорок три)грн. 28коп, пеню в сумі 24 852 (двадцять чотири тисячі вісімсот п`ятдесят дві)грн. 52коп., 3% річних в сумі 13 544 (тринадцять тисяч п`ятсот сорок чотири)грн. 11коп. , інфляційні витрати в розмірі 50 199 (п`ятдесят тисяч сто дев`яносто дев`ять)грн. 38коп та судовий збір в сумі 3 521 (три тисячі п`ятсот двадцять одна)грн. 22коп. 
3. В решті позовних вимог відмовити. 

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.
Наказ видати після набрання рішенням законної сили.
Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Повний текст рішення складено 23 липня 2026 р.

Суддя К.Ф. Погребна