Справа №:755/2274/26
Провадження №: 2/755/3652/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"02" липня 2026 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:
головуючого судді -  Катющенко В.П.,
при секретарі -  Мовчан А.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини, -
В С Т А Н О В И В:
Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом, в якому просить суд: визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 17.01.2018 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві був зареєстрований шлюб, про що складено відповідний актовий запис за № 50. ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася донька ОСОБА_3 , про що складено відповідний актовий запис за № 960. Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 28.07.2025 у справі № 755/8060/25 задоволено позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, шлюб між сторонами розірвано. При цьому, фактичні подружні відносини між позивачем та відповідачем припинилися більше трьох років тому. Позивач виїхала за кордон після введення в Україні воєнного стану задля безпеки спільної малолітньої доньки - ОСОБА_3 , яка з моменту залишення території України постійно перебуває з матір`ю. На даний час позивач разом із донькою проживають в Італійській Республіці у місті Флоренція. 
Згідно з витягом з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» ФОВА-004350434, стосовно ОСОБА_1 відсутні про притягнення до кримінальної відповідальності, про наявність незнятої чи непогашеної судимості та про розшук. Позивач офіційно працевлаштована - працює за контрактом індетермінато (безстроково), повний робочий день у міжнародній компанії Heroes Srl асистентом директора. Рівень доходів позивача цілком дозволяє забезпечувати дитину усім, що їй потрібно, проте батько дитини також приймає участь в утриманні спільної доньки. 
Малолітня ОСОБА_3 навчається у другому класі школи імені М.Л. Кінг, середнього загальноосвітнього інституту «Барсанті». Також, ОСОБА_4 відвідує музичну школу імені Франческо Ландіні, клас скрипка та бере приватні уроки з плавання у басейні «Амічі дел Нуото», що належить італійській федерації з плавання. ОСОБА_3 доглянута, забезпечена необхідним сезонним одягом, взуттям, повноцінним та звичним для дитини здоровим харчуванням, дозвіллям, рівень розвитку дитини відповідає віковим нормам, їй надається належний медичний догляд, дитина оточена любов`ю та піклуванням. Відповідно до довідки від 01.08.2025, виданої президентом Асоціації соціального просування театру (скорочено «Teatrarci Aps»), ОСОБА_5 з 16 червня поточного року і станом на дату видачі довідки відвідувала літні табори під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_3 , які проходили в Casa del Popolo F.lli Taddei. 
Донька, особливо у такому віці, емоційно дуже сильно прив`язана до мами, проте позивач ніколи не перешкоджала і не має намірів у майбутньому перешкоджати батькові у спілкуванні з донькою, вони постійно та регулярно спілкуються через відеозв`язок та месенджери, батько дитини приймає активну участь у її вихованні. Не зважаючи на розлучення батьків, малолітня ОСОБА_4 виховується у повноцінній сім`ї. Враховуючи реалії сьогодення, прийняте позивачкою рішення залишитися з донькою на постійне проживання за кордоном, значну утрудненість отримання погоджень від батька дитини на її вільне переміщення, керуючись найкращими інтересами дитини, з метою сприяння правовій визначеності дитини та максимального захисту її прав та інтересів, на даний час виникла потреба у визначенні місця проживання малолітньої ОСОБА_6 разом із матір`ю. 
Батько дитини заперечує проти постійного проживання дитини з матір`ю, проте позивач переконана, що визначення місця проживання малолітньої доньки з матір`ю слугуватиме виключно інтересам дитини, забезпечить безпеку її життю та здоров`ю, сприятиме розширенню її світогляду, при цьому не матиме наслідком припинення спілкування з нею батька та не позбавлятиме останнього права брати участь у її вихованні та у прийнятті рішень, пов`язаних із цим.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 31.03.2026 відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання з повідомленням учасників справи, яким роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки та зобов`язано Орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації подати до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору в строк до закінчення підготовчого судового засідання.
10.04.2026 від відповідача ОСОБА_2 до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому додатково відповідач просить суд розгляд справи проводити у його відсутність.
Відзив обґрунтований тим, що ознайомившись із позовною заявою та додатками до неї, викладені позивачем факти відповідач визнає, але частково заперечує проти визначення проживання доньки, ОСОБА_3 , з матір`ю. Дійсно, ОСОБА_1 забезпечила їхній дитині усі необхідні умови для проживання та розвитку, ОСОБА_3 живе у мирній країні, її життю нічого не загрожує. Відповідач, як батько, також приймає участь у розвитку та вихованні дитини, хоч і дистанційно, але регулярно з нею спілкується. Тому, відповідач розуміє, що дитині буде краще жити поза межами України, разом з тим останній, хотів би щоб, донька повернулася жити в Україну після завершення війни.
30.04.2026 до суду з Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації надійшла заява, у якій Служба просить суд розглядати справу у відсутність їх представника, позовні вимоги підтримують. До вказаної заяви також долучено висновок Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 13.04.2026 № 103-3483.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 20.07.2026 закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду по суті.
02.07.2026 від представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_7 до суду надійшла заява, у якій останній просить суд, розглянути справу без участі сторін, проти ухвалення заочного рішення не заперечує, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату та час був повідомлений належним чином, про причини не явки суд не повідомив.
За вказаних обставин, суд вважає за можливе розглянути справу по суті за відсутності учасників справи.
Згідно із частиною 2 статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Таким чином, суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Судом встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 28.07.2025 у справі №755/8060/25 розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 17.01.2018 Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 50.
ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , її батьками записані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 24.05.2018 
Згідно даних дозволу на перебування № НОМЕР_4 від 11.12.2023 виданого Управлінням поліції у Флоренції, ОСОБА_8 , має право на проживання з правом на роботу, терміном дії до 16.07.2026.
Згідно даних дозволу на перебування № НОМЕР_5 від 11.12.2023 виданого Управлінням поліції у Флоренції, ОСОБА_9 , має право на проживання за сімейними обставинами, терміном дії до 16.07.2026.
Відповідно до договору оренди житлового приміщення тимчасового характеру від 13.11.2023, ОСОБА_10 орендувала житло за адресою: АДРЕСА_1 , другий і останній поверх, що складається з 4,5 кімнат, 100 кв.м та 2 допоміжних приміщень, мебльоване за окремим підписаним списком, строком на 4 місяці, з 01.12.2023 по 31.03.2024. 
Відповідно до продовження договору тимчасової оренди житлового приміщення від 21.03.2024, ОСОБА_10 продовжила дію договору тимчасової оренди за адресою: АДРЕСА_1 на 14 місяців з новим строком з 01.04.2024 по 31.05.2026.
Згідно довідки про місце проживання Національного реєстру зареєстрованого населення Департаменту внутрішніх та територіальних справ Міністерства внутрішніх справ від 14.05.2024 ОСОБА_8 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно сертифікату про склад сім`ї Центрального управління з демографічних послуг Департаменту внутрішніх справ та територіальних справ Міністерства внутрішніх справ від 11.07.2024, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до довідки з місця роботи ТОВ «HEROES» від 26.06.2025, ОСОБА_11 була прийнята на роботу в компанії за трудовим договором з необмеженим терміном дії з 02.01.2024, має стабільну та безперервну зайнятість, регулярне соціальне страхування в INPS та страхування на виробництві через INAL, своєчасна сплата всіх податкових і соціальних внесків. Також працівниця завжди проявляла професіоналізм, надійність і компетентність при виконанні своїх обов`язків, і є цінним активом для організації.
Згідно довідки Загальноосвітнього інституту «Барзанті», протокол № 0007285 від 24.06.2025, учениця ОСОБА_5 , яка народилась за кордоном (Україна) ІНФОРМАЦІЯ_1 є резидентом АДРЕСА_1 вчилась у класі 1-Б інституту в навчальному році 2024/2025 і за результатами випускного іспиту була переведена у наступний клас.
Згідно Витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» ФОВА-004350434, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка Російської Федерації, Казань на території України станом на 30.07.2025 є особою, стосовно якої відомчості про притягнення до кримінальної відповідальності-відсутні, відомості про наявність незнятої чи непогашеної судимості-відсутні, відомості про розшук-відсутні.
Згідно довідки від 01.08.2025 яка видана ОСОБА_10 , ОСОБА_5 з ІНФОРМАЦІЯ_4 до 01.08.2025, регулярно відвідувала літні табори під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_3 , які проходили в Casa del Popolo F.lli Naddei», вул. Пізана, 576, Флоренція.
Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.
Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Згідно з ч.ч. 2, 8, 9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.
Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України).
У відповідності до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно зі ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
За ч. ч. 2 та 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Згідно із ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. 
За нормами ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
У своїй постанові від 16.01.2019 по справі № 487/2480/17 Касаційний цивільний суд у складі Верховного суду визначив, що при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.
Згідно з висновком Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 13.04.2026 № 103-3483 про визначення місця проживання дитини, враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування не може об`єктивно дослідити питання щодо визначення місця проживання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки повернення дитини в Україну під час дії воєнного стану може нести загрозу її життю та здоров`ю. Розгляд зазначеного питання можливий після повернення дитини в Україну або після припинення дії воєнного стану (а.с.139-140).
На час розгляду зазначеного питання Комісією встановлено, що батьки дитини, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано в липні 2025 року, хоча стосунки були припинені раніше. Малолітня ОСОБА_4 постійно проживає з матір`ю. Мати дитини, ОСОБА_1 , після введення воєнного стану в Україні з метою забезпечення безпеки дитини, її життю та здоров`ю, виїхали з малолітньою ОСОБА_4 до Італійської Республіки у місто Флоренція, де і проживають по теперішній час. Батько дитини, ОСОБА_2 , в телефонній розмові спеціалісту служби у справах дітей та сім`ї повідомив, що він не заперечує, щоб малолітня донька і надалі поживала з матір`ю, на даний час він спілкується з донькою засобами телефонного зв`язку, оскільки дитина з матір`ю проживає за кордоном. 
Верховний Суд у своїх позиціях також звертає увагу, що у усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага повинна приділятись якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.
Судом встановлено, що малолітня ОСОБА_3 проживає разом із своєю матір`ю ОСОБА_1 в Італійсбкій Республіці в місті Флоренції. Батько мешкає окремо в Києві.
Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-ХІІ , держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 11.07.2017 у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76).
У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07.12.2006, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.
Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.
При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.
Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.12.2020 у справі № 487/2001/19-ц (провадження № 61-12667св20) зазначено: «закріплення вказаними вище міжнародними документами та актами внутрішнього законодавства України право дитини бути почутою передбачає, що думка дитини повинна враховуватися при вирішенні питань, які її безпосередньо стосуються. Разом з цим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не відповідає та не захищає права та інтереси дитини, передбачені Конвенцією. Отже, вирішуючи спір, суд має віддати перевагу тому з батьків, який може забезпечити більш сприятливі умови виховання дитини. Важливим критерієм є моральні якості матері та батька як вихователів. Моральними якостями, які можуть негативно вплинути на виховання дитини, є, зокрема, зловживання спиртними напоями, невиконання батьківських обов`язків, притягнення до судової чи адміністративної відповідальності».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.10.2019 у справі № 352/2324/17 (провадження № 61-14041св19) зазначено, що: «питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що розлучення батьків для дітей - це завжди тяжке психологічне навантаження, а дорослі, займаючись лише своїми проблемами, забувають про кардинальні зміни в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.11.2021 в справі № 754/16535/19 (провадження № 61-14623св21) вказано, що «під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини».
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
З огляду на викладене, з урахуванням наданих до суду доказів, враховуючи тривалість проживання малолітньої дитини з матір`ю, створення для дитини необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення її усім необхідним, а також відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з матір`ю, чи негативно впливали на її виховання та розвиток, відсутністю під час судового розгляду справи заперечень батька на проживання малолітньої дитини з матір`ю, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Також, суд наголошує, що визначення місця проживання дитини з матір`ю не впливатиме на її взаємовідносини з батьком, оскільки визначення місця проживання дитини з одним із батьків не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків. 
Керуючись ст. 51 Конституції України, ст. ст. 7, 36, 51, 104, 105, 112, 114, 122, 136, 141, 155, 160, 161, 180, 181, 182, 183, 191 Сімейного кодексу України, ст. 29 Цивільного кодексу України, Європейською конвенцією про здійснення прав дітей від 25.01.1996, Законом України «Про охорону дитинства», ст.ст. 2, 10, 76, 77-81, 209, 210, 223, 247, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, - 
У Х В А Л И В:
Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ), третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації (код в ЄДРПОУ: 37397237, вул. Харківське шосе, 4-А, м. Київ), про визначення місця проживання дитини - задовольнити.
Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України. 
Повний текст рішення складено 10.07.2026.
Суддя: