Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

Справа № 173/3396/25
Номер провадження2/173/625/2026

Р І Ш Е Н Н Я
іменем України

14 вересня 2026 року м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого - судді Челюбєєва Є.В., за участі секретаря Салтикової С.І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
Представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилався на те, що 14.12.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір (кредитної лінії) (оферти) № 14.12.2024-100001194. Відповідно до умов Договору відповідачу надано кредит у розмірі 17000 грн строком на 155 днів на умовах, встановлених Договором, а відповідач зобов`язується повернути Кредит та сплатити Проценти.
Позивач свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначений умовами кредитного договору.
В свою чергу, ОСОБА_1 не виконав умов кредитного договору, внаслідок чого утворилася заборгованість відповідача перед позивачем у розмірі 51170,00 грн, яка складається із: заборгованості по тілу кредиту в розмірі 17000,00 грн, заборгованості за процентами в розмірі 21080,00 грн, комісії (пов`язана з наданням кредиту) –1530,00 грн, додаткової комісії (за обслуговування кредитної заборгованості)–3060,00 грн, неустойки –8500,00 грн.
Позивач просить стягнути вказану суму заборгованості, а також судові витрати.
Провадження у справі відкрито за правилами спрощеного провадження без виклику учасників розгляду справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що 14.12.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем, ОСОБА_1 , було укладено кредитний договір № 14.12.2024-100001194, шляхом підписання пропозиції про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферти), заявки кредитного договору та відповіді про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору № 14.12.2024-100001194, що є невід`ємними частинами цього договору.
Умовами договору передбачено, що ТОВ «Споживчий центр» повинно надати відповідачу кредитні кошти у розмірі 17000,00 грн строком на 155 днів, з кінцевим терміном повернення кредиту – 17.05.2025; процентна ставка «Стандарт» фіксована незмінна у розмірі 1% за 1 (один) день користування кредитом протягом перших 3 чергових періодів, процентна ставка «Економ» фіксована незмінна у розмірі 0,5% за 1 (один) день користування кредитом протягом наступних чергових періодів; комісія, пов`язана з наданням кредиту, становить 9% від суми кредиту та дорівнює 1530,00 грн; комісія за обслуговування кредитної заборгованості становить 1530,00 грн у кожному з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом; неустойка – 255,00 грн, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання.
Як убачається із зазначених документів, які є невід`ємними частинами кредитного договору № 14.12.2024-100001194 від 14.12.2024, відповідач підписав їх шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором Е956.
Позивач виконав умови договору, перерахувавши відповідачу 14.12.2024 кредитні кошти в розмірі 17000,00 грн, номеркартки 4790729923459655, номер транзакції в системі iPay.ua – 595118236,призначення платежу: Видача за договором кредиту №14.12.2024-100001194.
Відповідно до довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 14.12.2024-100001194 від 14.12.2024 у відповідача наявна заборгованість у розмірі 51170,00 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 17000,00 грн, заборгованості за процентами в розмірі 21080,00 грн, комісії (пов`язана з наданням кредиту) – 1530,00 грн, додаткової комісії (за обслуговування кредитної заборгованості) – 3060,00 грн, неустойки –8500,00 грн.
Між сторонами у справі виникли цивільно-правові відносини на підставі кредитного договору, які регулюються положеннями Цивільного кодексу України та Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні його умов з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі статтями 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а зміст договору становлять погоджені сторонами умови, а також умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
За змістом частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Відповідно до частини другої статті 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, за згодою сторін вважається укладеним у письмовій формі.
Згідно зі статтями 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції (оферти) та її прийняття (акцепту), а моментом підписання електронного правочину, зокрема, є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями та підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Відповідно до правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 та від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19, договір, укладений в електронній формі із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, є належною письмовою формою правочину.
Як убачається із пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), заявки на укладення кредитного договору та відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепту), які є невід`ємними частинами договору № 14.12.2024-100001194 від 14.12.2024, відповідач підписав зазначені документи шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Таким чином, між сторонами у належній формі укладено кредитний договір, умови якого були погоджені сторонами, а тому є обов`язковими для їх виконання.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом, а згідно з частиною другою статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки та порядок їх сплати визначаються договором.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом включають, зокрема, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця для отримання, обслуговування та повернення кредиту.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом належать, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням кредиту.
Як убачається з умов укладеного між сторонами кредитного договору, відповідач погодився з розміром та порядком сплати передбачених договором платежів, у тому числі комісії за надання кредиту, яка є складовою загальних витрат за споживчим кредитом.
Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Отже, відповідач отримав кредитні кошти, однак належним чином умови кредитного договору щодо їх повернення не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість.
Відповідно до частини першої статті 76 та частини першої статті 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Таким чином, заборгованість, що виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в частині, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за комісією за обслуговування кредиту в розмірі 3060,00 грн суд виходить із такого.
Умовами кредитного договору № 14.12.2024-100001194 від 14.12.2024 передбачено сплату комісії за обслуговування кредиту. Відповідно до довідки-розрахунку сума нарахованої та несплаченої комісії за обслуговування кредиту становить 3060,00 грн.
Водночас позивачем не надано доказів, які б давали можливість встановити, за надання яких саме додаткових чи супутніх послуг кредитодавця встановлено зазначену комісію, у чому полягає зміст таких послуг, їх вартість, порядок та періодичність їх надання, а також доказів фактичного надання відповідачу відповідних послуг.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом — це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування та повернення кредиту.
Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Саме включення певної комісії до загальних витрат за споживчим кредитом не звільняє кредитодавця від обов`язку належним чином визначити в договорі її правову природу та довести надання відповідних послуг.
Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, а також надає виписку з рахунку (за наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про здійснені та належні до сплати платежі, дати їх сплати та умови сплати таких сум.
Частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Отже, сама по собі наявність у договорі умови про сплату комісії за обслуговування кредиту не є достатньою підставою для її стягнення. Кредитодавець повинен довести, що така комісія встановлена за конкретні додаткові чи супутні послуги, які надаються споживачу в межах обслуговування кредиту, а також визначити зміст та вартість таких послуг.
Такий підхід відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19, відповідно до якого умова договору про споживчий кредит щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач має право отримувати безоплатно відповідно до статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», є нікчемною відповідно до частин першої, другої статті 11 та частини п`ятої статті 12 цього Закону.
Схожий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі №202/5330/19, у якій зазначено, що за відсутності у кредитному договорі визначеного переліку додаткових та супутніх послуг, за які встановлена плата за обслуговування кредиту, а також доказів надання таких послуг, умова про сплату відповідної комісії не може бути підставою для її стягнення зі споживача.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі №755/11636/21 (провадження №61-7098св22), від 16 листопада 2022 року у справі №755/9486/21 (провадження №61-5581св22) та від 08 лютого 2023 року у справі №168/349/20 (провадження №61-2223св21).
У цій справі позивачем не доведено, що передбачена кредитним договором комісія за обслуговування кредиту є платою саме за окремі, конкретно визначені та фактично надані відповідачу послуги. Зокрема, матеріали справи не містять доказів надання відповідачу будь-яких додаткових чи супутніх послуг, за які договором передбачено сплату комісії, а також доказів фактичного отримання відповідачем таких послуг.
Таким чином, умова кредитного договору № 14.12.2024-100001194 від 14.12.2024 щодо сплати відповідачем комісії за обслуговування кредиту не може бути підставою для стягнення заявленої позивачем суми 3060,00 грн, оскільки позивачем не доведено надання відповідачу конкретних додаткових чи супутніх послуг, за які встановлено таку плату.
За таких обставин вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за комісією за обслуговування кредиту в розмірі 3060,00 грн задоволенню не підлягає.
Щодо вимоги про стягнення неустойки, суд зазначає таке.
17 березня 2022 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» №2120-IX від 15 березня 2022 року, яким, зокрема, було внесено зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України та доповнено його пунктом 18, що встановлює правила звільнення позичальника від відповідальності в разі прострочення виконання ним своїх зобов`язань.
Так, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Враховуючи викладене, вимога позивача про стягнення заборгованості за неустойкою в розмірі 8500,00 грн задоволенню не підлягає.
Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 14.12.2024-100001194 від 14.12.2024у розмірі 39610,00 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 17000,00 грн, заборгованості за процентами в розмірі 21080,00 грн та заборгованості за комісією за надання кредиту в розмірі 1530,00 грн.
За таких обставин позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до частин першої та другої статті 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Як убачається з матеріалів справи, при зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 грн.
Оскільки позовні вимоги задоволено частково - на суму 39610,00 грн із заявлених 51170,00 грн, - витрати позивача зі сплати судового збору підлягають відшкодуванню відповідачем пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 1875,15 грн (2422,40 грн ? 39610,00 грн / 51170,00 грн).
Керуючись ст.12,13,81,141,259,263-265,268,273,280, 354 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 133А, ЄДРПОУ 37356833) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути ОСОБА_1 користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором у розмірі 39610 (тридцять дев`ять тисяч шістсот десять) грн 00 коп.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути ОСОБА_1 користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» витрати зі сплати судового збору у розмірі 1875 (одна тисяча вісімсот сімдесят п`ять) грн 15 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дати складання повного його тексту.

Суддя:           Є.В. Челюбєєв