ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 липня 2026 р. 	Справа № 480/3118/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Жигилія С.П.,
Суддів: Спаскіна О.А. , Перцової Т.С. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Сумського окружного адміністративного суду від 13.02.2026 (суддя: С.В. Воловик, м. Суми) по справі № 480/3118/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області   
про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ в Сумській області, пенсійний орган), в якій просить суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області по прийняттю рішення від 31.10.2024 №183950005462 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за зверненнями від 21.07.2023, від 12.09.2023 та від 08.11.2023 у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи як працівнику, який відпрацював трактористом-машиністом із безпосередньою зайнятістю у виробництві сільськогосподарської продукції протягом повного польового періоду в рослинництві/працювання трактористом-машиністом із безпосередньою зайнятістю протягом календарного року в тваринництві за змістом рішення від 31.10.2024 №183950005462, без врахування звернення від 12.05.2022 з заявою про призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058 та всіх наданих доказів на підтвердження підстав призначення пенсії за віком на пільгових умовах, в тому числі без зарахування записів трудової книжки від 22.08.1988 НОМЕР_1 про працевлаштування з 20.09.1988 по 26.08.1997 в Сумському спец.лісгоспі (спецлісгоспзагі), без врахування роботи в ПСП АФ «Україна» з липня 1985 року по квітень 1986 року згідно довідки від 31.01.2022 №143 та акту зустрічної перевірки від 18.02.2022 №1800-0904-1/1362, без врахування роботи в ТОВ «Білопілля Агро» згідно довідки від 06.04.2023 за вих. №84 з 18.01.2010 по 31.01.2010;
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 31.10.2024 №183950005462 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.3 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» як працівнику, який відпрацював трактористом - машиністом із безпосередньою зайнятістю у виробництві сільськогосподарської продукції протягом повного польового періоду в рослинництві/працювання трактористом-машиністом із безпосередньою зайнятістю протягом календарного року в тваринництві, без врахування звернення від 12.05.2022 з заявою про призначення пенсії на пільгових умовах та всіх наданих доказів на підтвердження підстав призначення пенсії за віком на пільгових умовах, в тому числі за зверненнями від 21.07.2023, від 12.09.2023 та від 08.11.2023, без врахування записів трудової книжки від 22.08.1988 НОМЕР_1 про працевлаштування з 20.09.1988 по 26.08.1997 в Сумському спецлісгоспі, без зарахування роботи в ПСП АФ «Україна» з липня 1985 року по квітень 1986 року згідно довідки від 31.01.2022 № 143 та акту зустрічної перевірки від 18.02.2022 № 1800-0904-1/1362, без зарахування роботи в ТОВ «Білопілля Агро» згідно довідки від 06.04.2023 за вих. №84 з 18.01.2010 по 31.01.2010;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п.3 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та ст.13 Закону «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ, в редакції, що підлягає застосуванню згідно з п.3 Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 у справі №1-5/2018(746/15), за Списком №2 як працівнику, який відпрацював трактористом-машиністом із безпосередньою зайнятістю у виробництві сільськогосподарської продукції протягом повного польового періоду в рослинництві/працювання трактористом-машиністом із безпосередньою зайнятістю протягом календарного року в тваринництві, відповідно до заяв від 12.05.2022, від 21.07.2023, від 12.09.2023, від 08.11.2023, зі всіма доданими документами (доказами) на підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах, в тому числі з врахуванням записів трудової книжки від 22.08.1988 НОМЕР_1 про працевлаштування з 20.09.1988 по 26.08.1997 в Сумському спецлісгоспзагі, зарахування роботи в ПСП АФ «Україна» з липня 1985 року по квітень 1986 року згідно довідки від 31.01.2022 № 143 та акту зустрічної перевірки від 18.02.2022 № 1800-0904-1/1362, зарахування роботи в ТОВ «Білопілля Агро» згідно довідки від 06.04.2023 за вих. №84 з 18.01.2010 по 31.01.2010, провести розрахунок та здійснити виплату призначеної пенсії починаючи з 12.05.2022.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він має право на пенсію за віком на пільгових умовах, однак на підставі його звернення від 12.05.2022 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області було прийнято рішення від 18.05.2022 №183950005462, яким відмовлено у призначенні пенсії. Надалі, на виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 26.08.2024 у справі № 480/4987/24 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області були розглянуті заяви позивача від 21.07.2023, від 12.09.2023 та від 08.11.2023 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Проте, за результатами їх розгляду відповідачем прийнято рішення від 31.10.2024 №183950005462, яким відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 3 ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 05.02.2026 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 31.10.2024 №183950005462 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Степана Бандери, 43, м. Суми, Сумська область, код ЄДРПОУ 21108013) призначити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 3 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з 21.07.2023, із зарахуванням до пільгового стажу періодів роботи з 21.07.1985 до 30.04.1986, з 18.01.2010 по 31.01.2010 і часу навчання з 01.09.1982 по 20.07.1985.
У задоволенні інших вимог - відмовлено.
До Сумського окружного адміністративного суду представником позивача подано заяву, у якій останній просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області на користь позивача ОСОБА_1 понесені судові витрати за професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 8 000,00 грн..
Додатковим судовим рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 13.02.2026 по справі № 480/3118/25 заяву представника позивача, адвоката Нежевело Валентини Вікторівни про ухвалення додаткового судового рішення задоволено частково.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (40009, м. Суми, вул. Степана Бандери, 43, код ЄДРПОУ 21108013) витрати на правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн..
У задоволенні інших вимог - відмовлено.
Позивач, не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин у справі та порушення норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції додаткове рішення Сумського окружного адміністративного суду від 13.02.2026 по справі № 480/3118/25 скасувати та винести нове рішення, яким задовольнити заяву про стягнення судових витрат на правничу допомогу у повному обсязі. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги на додаткове рішення від 13.02.2026 апелянт вказує, що розмір витрат на правничу допомогу у сумі 8000 грн. є співмірним зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, та проведеною роботою, відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.
Відповідач не реалізував своє процесуальне право подання відзиву на апеляційну скаргу. Відповідно до ч. 4ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Враховуючи подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження, справа розглядається в порядку письмового провадження, відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, за наявними у ній матеріалами.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги на додаткове рішення від 13.02.2026, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Ухвалюючи додаткове рішення у справі, cуд першої інстанції виходив з того, що розумною, справедливою та співмірною предмету позову є компенсація витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн..
Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає таке.
Згідно зі ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Частинами 1-5 ст. 134 КАС України обумовлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Загальний порядок розподілу судових витрат урегульовано ст. 139 КАС України, частинами першою якої встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Частини 3, 5 ст. 143 КАС України передбачають, що якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.
Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України Про адвокатуру та адвокатську діяльність.
Відповідно до ст. 30 цього Закону, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом.
Водночас, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача, має бути встановлено, що позов позивача підлягає задоволенню, а також має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у ст. 30 Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Приписи ч. 9 ст. 139 КАС України містять критерії розподілу судових витрат, які суд повинен врахувати при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат.
Так, пунктами 1, 2, 4 ч. 9 ст. 139 КАС України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін; стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі East/West Alliance Limited проти України, заява №19336/04, п. 269).
З метою підтвердження факту понесення витрат на професійну правничу допомогу до матеріалів справи долучено: договір про надання правничої допомоги в адміністративній справі від 14.04.2025, укладений між позивачем та адвокатом Нежевело Валентиною Вікторівною, розрахункову квитанцію форми №РК-1 на суму 8 000,00 грн., акт приймання-передачі (звіт) виконаних робіт за договором про правничу допомогу (детальний опис) від 11.02.2026 та акт приймання-передачі (звіт) виконаних робіт за договором про правничу допомогу (детальний опис) від 11.02.2026, в якому зазначено, що за умови витрачення кількогодин за правничу допомогу станом на 11.02.2026 на суму (9,05 х 1400,00) = 12 670,00 грн., та враховуючи домовленість і фактичну оплату за правничу допомогу на суму 8 000,00 грн., за основу приймається фактично внесена сума оплати за правничу допомогу адвоката в розмірі 8 000,00 грн..
За висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 25.05.2021 року у справі №640/2076/19, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Дослідивши опис наданих послуг до договору згідно з актом приймання-передачі виконаних робіт, оцінивши усі необхідні аспекти цієї справи: складність та обсяг виконаних адвокатом робіт, час, витрачений на виконання відповідних робіт, ціну позову та значення справи для сторони, враховуючи предмет спору, розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику осіб в порядку письмового провадження, а також виходячи з критеріїв, визначених частинами 3, 5 статті 134, частиною 9 статті 139 КАС України, з врахуванням наявного клопотання відповідача щодо зменшення розміру витрат та застосування принципу співмірності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що розумною, справедливою та співмірною предмету позову є компенсація позивачу витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн..
Отже, колегія суддів дійшла висновку про залишення додаткового рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.
Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Суд, у цій справі, також враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (п. 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного колегія суддів, погоджується з висновками суду першої інстанції в частині задоволення позову, а тому відсутні підстави для його скасування.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції в цій частині не спростовують.
Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Додаткове рішення Сумського окружного адміністративного суду від 13.02.2026 по справі № 480/3118/25 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		С.П. Жигилій 	
Судді	   	О.А. Спаскін   Т.С. Перцова