П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/5881/26	

Перша інстанція: суддя Катаєва Е.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Терлецького Д.С., суддів Вербицької Н.В., Димерлія О.О., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 травня 2026 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, 
В С Т А Н О В И В:
Рух і обставини справи
03.03.2026р. ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 або позивач ) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, у якому просив:
визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову в призначенні/перерахунку пенсії від 09.02.2026р. за № 155950026106;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити ОСОБА_1 призначення та виплату пенсії за віком з 06 листопада 2025 р. із зарахуванням до загального стажу роботи періоду навчання з 01.09.1981р. по 01.12.1983р. згідно з довідкою №294 від 29.10.2025р., періоду проходження строкової військової служби з 29.11.1983р. по 10.12.1985р. згідно військового квитку НОМЕР_1 , періоду перебування на обліку в центрі зайнятості з 03.03.2003р. по 15.10.2003р. згідно з довідкою від 11.12.2025р. №2323/12/01-24/2025 та періодів роботи з 17.09.2009р. по 30.08.2010р., з 11.09.2011р. по 27.01.2012р., з 05.06.2012р. по 04.05.2013р. з 15.07.2014р. по 17.04.2015р., з 08.09.2015р. по 06.10.2016р. та з 07.10.2016р. по 25.07.2017р. на підставі строкових трудових договорів від 17.09.2009р. та від 11.03.2011р. та згідно з записами трудової книжки серії НОМЕР_2 .
На обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач 02.02.2026р. звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з заявою про призначення пенсії за віком. Проте, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області 09.02.2026р. прийнято рішення за №155950026106 про відмову в призначенні пенсії. Відмова ґрунтувалась на тому, що страховий стаж заявника складає 23 роки 7 місяців 6 днів з необхідних 32 роки. 
До страхового стажу не зараховано: період проходження військової строкової служби з 29.11.1983р. по 14.12.1985р.; період з 01.06.2003р. перебування на обліку центрі зайнятості; період роботи на території Російської Федерації з 05.06.2012р. по 04.05.2023р., з 14.07.2014р. по 14.07.2015р., з 08.09.2015р. по 06.10.2016р. та з 07.10.2016р. по 25.07.2017р.
Позивач зазначив, що надані ним документи у повній мірі підтверджують наявне право на врахування спірних періодів, а відмова відповідача ґрунтується на хибному тлумаченні чинного законодавства.
Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі – відповідач) заперечувало проти задоволення позову та вказало таке. До страхового стажу не зараховано: 
період проходження військової строкової служби з 29.11.1983р. по 14.12.1985р. згідно з записами трудової книжки, оскільки в трудовій книжці відсутня дата видачі військового квитка і військовий квиток заявник не надав;
період навчання з 01.09.1981р. по 01.12.1983р., оскільки період навчання та період проходження військової служби перетинаються, військова служба не підтверджена належним чином;
період з 01.06.2003р. перебування на обліку центрі зайнятості, оскільки відсутній запис про припинення допомоги по безробіттю;
період роботи на території Російської Федерації з 05.06.2012р. по 04.05.2013р., з 14.07.2014р. по 14.07.2015р., з 08.09.2015р. по 06.10.2016р. та з 07.10.2016р. по 25.07.2017р., оскільки з 01.01.2023р. Російська Федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 р.
Третя особа надала пояснення щодо позову, в яких вказала, що оскільки у позивача недостатній страховий стаж для призначення пенсії за віком, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
Одеський окружний адміністративний суд позов задовольнив частково рішенням від 06.05.2026 р.
Визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 09.02.2026р. у №155950026106 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу роботи ОСОБА_1 періоди проходження військової строкової служби з 29.11.1983р. по 14.12.1985р., періоди з 03.03.2003р. по 15.10.2003р. перебування на обліку центрі зайнятості, періоди роботи з 17.09.2009р. по 30.08.2010р., з 11.03.2011р. по 27.01.2012р., з 05.06.2012р. по 04.05.2013р., з 15.07.2014р. по 17.04.2015р., з 08.09.2015р. по 06.10.2016р. та з 07.10.2016р. по 25.07.2017р., періоди навчання з 01.09.1981р. по 01.12.1983р. та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.02.2026 р. про призначення пенсії за віком. 
У задоволенні решти позовних вимог - відмовив.
Стягнув на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області судові витрати за сплату судового збору в розмірі 1 000 грн.
Не погодившись з прийнятим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, неповноту встановлених обставин у справі, просить скасувати оскаржуване судове рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
П`ятий апеляційний адміністративний суд відкрито апеляційне провадження ухвалою від 22.05.2026р.

Обставини справи
ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_3 .
02.02.2026 р. позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яку за принципом екстериторіальності розглянуто Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та прийнято рішення від 09.02.2026р. №155950026106 про відмову у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Необхідний страховий стаж становить 32 роки, страховий стаж заявника 23 р. 7 м. 6 дн. 
В оскаржуваному рішенні зазначено, що до страхового стажу:
не враховано до загального страхового стажу період проходження військової строкової служби з 29.11.1983р. по 14.12.1985р. згідно з записами трудової книжки, оскільки в трудовій книжці відсутня дата видачі військового квитка. Військового квитка заявник не надав;
не враховано до загального страхового стажу період з 01.06.2003р. перебування на обліку центрі зайнятості, оскільки відсутній запис про припинення допомоги по безробіттю;
не враховано до загального страхового стажу період роботи на території Російської Федерації з 05.06.2012р. по 04.05.2013р., з 15.07.2014р. по 17.04.2015р., з 08.09.2015р. по 06.10.2016р. та з 07.10.2016р. по 25.07.2017р., оскільки відповідно до листа Мінсоцполітики №37/0/2-23/41 від 03.01.2023р. з 01.01.2023р. Російська Федерація припиняє участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 р., тобто до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території ррфср по 31.12.1991 р.
Вважаючи порушеним своє право на призначення пенсії, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом. 

Оцінка суду першої інстанції
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції спирався на позицію Верховного Суду, за якою підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. 
Недотримання роботодавцем позивача вимог інструкції з заповнення трудової книжки (відсутність у трудовій книжці дати видачі військового квитка та відсутність запису про припинення допомоги по безробіттю) не може бути підставою для незарахування позивачу спірних періодів перебування на обліку центрі зайнятості та проходження військової служби.
Також суд вважав за необхідне зарахувати до страхового стажу позивача періодів, з огляду на належне документальне підтвердження: 
роботи з 17.09.2009р. по 30.08.2010р., з 11.03.2011р. по 27.01.2012р. на підставі строкових трудових договорів від 17.09.2009р. та від 11.03.2011р.; 
роботи з 05.06.2012р. по 04.05.2013р., з 15.07.2014р. по 17.04.2015р., з 08.09.2015р. по 06.10.2016р. та з 07.10.2016р. по 25.07.2017р. згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_2 ;
навчання з 01.09.1981р. по 01.12.1983р. згідно з довідкою закладу професійної (професійно-технічної) освіти «Дунайський центр професійної освіти» №294 від 29.10.2025р.
Стосовно відмови у зарахуванні періодів роботи на території Російської Федерації, суд вказав на безпідставність посилань відповідача на припинення участі Російської Федерації з 01.01.2023р. в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992р., оскільки позивач набув трудовий стаж у період, коли України та Російська Федерація визнавали дію Угоди.
З огляду на це пенсійний орган, безпідставно відмовив у зарахуванні спірних періодів до страхового стажу позивача, який дає право на призначення пенсії.
З урахуванням дискреційних повноважень відповідача на проведення перевірки поданих для призначення пенсії документів та прийняття рішення, суд вважав, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та захисту шляхом зобов`язання ГУ ПФУ в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу роботи позивача спірні періоди та повторно розглянути заяву позивача від 02.02.2026р. про призначення пенсії за віком.

Доводи апеляційної скарги
На обґрунтування вимог апеляційної скарги Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі – ГУ ПФУ в Дніпропетровській області або скаржник) наводить доводи і обґрунтування, які змістовно відповідають правовій позиції, викладеній у відзиві на позовну заяву. 

Позиція інших учасників у справі на заявлену апеляційну скаргу
Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, у якому просить залишити подану апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін.
Третя особа, належно повідомлена про апеляційний розгляд, своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалась. 

Джерела права та оцінка суду апеляційної інстанції
За результатами апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи, правильність застосування норм матеріального і процесуального права, суд у складі колегії суддів дійшов таких висновків.
Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом (частина перша статті 46 Конституції України).
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними (частина друга статті 46 Конституції України).
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом(частина третя статті 46 Конституції України).
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України від 09.07.2003р. №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (надалі – Закон №1058-IV).
Згідно з частиною першою статті 9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
ОСОБА_1 у листопаді 2025 р. виповнилось 60 років. Згідно з абзацом другим частини першої статті 26 Закону №1058-IV починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року – не менше 32 років. 
Відповідно до частини першої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до абзацу першого частини четвертої статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно зі статтею 62 Закону України від 05.11.1991р. №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі – Закон №№1788-XII) Основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Кабінет Міністрів України затвердив постановою від 12.08.1993р. №637 Порядок підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі – Порядок № 637).
Основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка (абзац перший пункту 1 Порядку №637).
За відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (абзац перший пункту 3 Порядку №637).
Відповідно до абзацу першого пункту 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).
Згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним, зокрема, у постанові від 30.10.2025р. у справі №300/6020/23, який суд у складі колегії суддів вважає за підставне урахувати у цій справі, основним документом на підтвердження пільгового стажу роботи є трудова книжка, та за відсутності останньої або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Такими документами, зокрема, є архівні та уточнюючі довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання, тощо. Уточнюючі довідки мають подаватися у разі, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах.
Здійснюючи перегляд цієї справи та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд у складі колегії суддів вказує, що згідно з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 09.02.2026р. у №155950026106 пенсійний орган не врахував до страхового стажу позивача період проходження військової строкової служби з 29.11.1983р. по 14.12.1985р. згідно з записами трудової книжки, оскільки в трудовій книжці відсутня дата видачі військового квитка, а також не врахував до страхового стажу позивача період з 01.06.2003р. перебування на обліку центрі зайнятості, оскільки відсутній запис про припинення допомоги по безробіттю.
Суд у складі колегії суддів зазначає, що згідно з абзацом першим пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993р. №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Суд у складі колегії суддів вказує на правовий висновок Верховного Суду, який викладено у постанові від 11.11.2020р. у справі №677/831/17 зазначив, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці. 
Застосовуючи наведений правовий висновок Верховного Суду до обставин цієї справи, суд у складі колегії суддів зазначає, що відсутність у трудовій книжці дати видачі військового квитка та запису про припинення допомоги по безробіттю не повинна зумовлювати для особи негативних наслідків у вигляді відмови в зарахуванні спірних періодів перебування на обліку в центрі зайнятості та проходження військової служби, оскільки позивач як працівник не може нести відповідальності за ведення обліку трудової книжки.
Слід також вказати, що позивач долучив до позовної заяви військовий квиток серії НОМЕР_4 від 28.11.1983р., який містить запис про його призов на військову службу 29.11.1983р.
Посилання відповідача на відсутність військового квитка в поданих до пенсійного органу документах суд у складі колегії суддів визнає безпідставним, оскільки згідно з частиною третьою статті 44 Закону №1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Суд у складі колегії суддів констатує, що в матеріалах цієї справи відсутні докази звернення пенсійного органу з вимогою про надання військового квитка. 
Період перебування позивача на обліку як безробітного із 03.03.2003р. до 15.10.2003р. підтверджує архівна довідка Подільської філії Одеського обласного центру зайнятості від 11.12.2025р. № 2323/12/01-24/2025, яку заявник долучив разом із заявою про призначення пенсії.
З огляду на вказане суд у складі колегії суддів доходить висновку, що період проходження позивачем військової строкової служби із 29.11.1983 р. до 14.12.1985 р. та його перебування на обліку в центрі зайнятості із 03.03.2003 р. до 15.10.2003 р. підтверджують наявні в матеріалах справи докази, отже, їх слід урахувати до страхового стажу позивача.
Суд у складі колегії суддів зазначає, що періоди роботи із 05.06.2012 р. до 04.05.2013 р., із 15.07.2014 р. до 17.04.2015 р., із 08.09.2015 р. до 06.10.2016 р. та із 07.10.2016 р. до 25.07.2017 р. визначені згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_2 , що не оспорюється учасниками справи.
Спірною в цій справі є виключно позиція відповідача, яка зводиться до того, що із 01.01.2023 р. неможливо враховувати трудовий стаж, який набутий на території Російської Федерації.
Суд у складі колегії суддів зазначає, що при вирішенні питання про зарахування до страхового стажу періодів роботи, набутих на території Російської Федерації, необхідно ураховувати: 
Угоду про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року (Угода припинила дію для України 19 червня 2023 року);
Угоду між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн, від 14 січня 1993 року (Угода припинила дію 04 липня 2023 року);
Угоду про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів від 15 квітня 1994 року та Протокол про внесення змін і доповнень до Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів від 25 листопада 2005 року (Угода та Протокол зупинені у відносинах України з Російською Федерацією та Республікою Білорусь 25 липня 2023 року).
Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав в сфері пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди і членів їх сімей здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої вони проживають.
Усі витрати, пов`язані із здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою, несе держава, що надає забезпечення. Взаємні розрахунки не проводяться, якщо інше не передбачено двосторонніми угодами (стаття 3). Ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди (стаття 5). Призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою (частини перша і друга статті 6).
Згідно з абзацами другим і третім статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн, від 14 січня 1993 року трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.
Відповідно до статті 11 цієї Угоди документи, видані з метою реалізації цієї Угоди на території однієї Сторони за встановленою формою, або їх копії, засвідчені в установленому порядку, приймаються на території іншої Сторони без легалізації.
Відповідно до частини другої статті 4 Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів від 15 квітня 1994 року, кожна зі Сторін визнає (без легалізації) дипломи, свідоцтва про освіту, відповідні документи про надання звання, розряду, кваліфікації та інші неодмінні для здійснення трудової діяльності документи і завірений, у встановленому на території Сторони виїзду порядку, їх переклад державною мовою Сторони працевлаштування або російською мовою. Трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами. У разі остаточного виїзду трудівника-мігранта зі Сторони працевлаштування роботодавець (наймач) видає йому довідку або інший документ, який містить відомості про тривалість роботи та заробітну плату щомісячно.
Отже, згідно з наведеними положеннями міжнародних договорів стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчислення. Обчислення стажу здійснюється згідно із законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться за законодавством держави, на території якої вони проживають. На момент роботи позивача на території Російської Федерації наведені міжнародні договори були чинними міжнародними договорами України і, отже, підлягають застосуванню до спірних відносин. Суд у складі колегії суддів вважає за підставне вказати, що припинення участі Російської Федерації в Угоді про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року також не є підставою для відмови у зарахуванні спірного стажу роботи позивача до стажу, який враховується для призначення пенсії, адже стаж набутий до цього моменту.
Суд у складі колегії суддів зазначає, що позивач працював на території Російської Федерації до набрання чинності 23.12.2022р. Законом України від 01.12.2022 р. №2783-IX «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року». Отже, позивач не позбавлений права на врахування до свого трудового стажу періодів роботи на території Російської Федерації у зв`язку із зупиненням дії та виходом України з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 року.
Наведені висновки у цій справі узгоджуються з правовими висновками Верховного Суду, які викладені у постановах від 03.11.2025 р. у справі № 560/129/24, від 28.01.2025р. у справі №620/3530/22, від 18.11.2024 р. у справі № 340/4436/23 тощо.
Окремо суд у складі колегії суддів уважає за необхідне звернути увагу на спірні періоди: роботи із 17.09.2009 р. до 30.08.2010 р. та з 11.03.2011 р. до 27.01.2012 р.; навчання із 01.09.1981р. до 01.12.1983р. 
Щодо цих періодів відповідач в оскаржуваному рішенні не навів мотивів і підстав для відмови в їхньому урахуванні до страхового стажу.
Дослідивши наявні у матеріалах справи копії трудових книжок позивача серії НОМЕР_5 від 21.04.1986 р. та серії НОМЕР_2 від 05.07.2021р. , суд у складі колегії суддів констатує відсутність у них записів про навчання з 01.09.1981р. по 01.12.1983р. та про роботу на підставі строкових трудових договорів з 17.09.2009р. по 30.08.2010р., з 11.03.2011р. по 27.01.2012 р.
Відповідно до встановлених у цій справі обставин, позивач надав до пенсійного органу разом з заявою про призначення пенсії строкові трудові договори від 17.09.2009р. та від 11.03.2011р. на підтвердження періодів роботи з 17.09.2009р. по 30.08.2010р., з 11.03.2011р. по 27.01.2012р. та довідку закладу професійної (професійно-технічної) освіти «Дунайський центр професійної освіти» від 29.10.2025р. № 294.
Як уже зазначалось, основним документом на підтвердження пільгового стажу роботи є трудова книжка, однак за відсутності останньої або відповідних записів у ній трудовий стаж установлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. 
Відповідно, з урахуванням положень частини третьої статті 44 Закону № 1058-VI, на органи Пенсійного фонду покладаються зобов`язання щодо вчинення додаткових дій задля здійснення перевірки відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню.
У цьому разі відповідач належно не дослідив документів, які подав позивач і які б мали підтверджувати спірні періоди за відсутності відповідних записів у трудовій книжці, проте й суд першої інстанції не міг у такому випадку перебирати на себе відповідні дискреційні повноваження щодо визначення достатності наданих документів з огляду на те, що строкові трудові договори не містять відміток про їх виконання, а період навчання (до 01.12.1983 р.) накладається на період початку проходження строкової військової служби (29.11.1983 р.). 
Водночас, беручи до уваги доводи скаржника, наведені у відзиві на позовну заяву та в апеляційній скарзі, суд у складі колегії суддів зауважує, що збіг трьох днів періоду навчання та військової служби не може бути підставою для відмови позивачеві в зарахуванні усього часу навчання.
Суд у складі колегії суддів констатує, що за встановлених обставин висновки суду першої інстанції про необхідність урахування періодів роботи із 17.09.2009 р. по 30.08.2010 р., з 11.03.2011 р. по 27.01.2012 р. та навчання з 01.09.1981 р. по 01.12.1983 р. до страхового стажу позивача є передчасними, оскільки ці періоди має спочатку перевірити відповідач.

Висновки суду апеляційної інстанції
Згідно з частиною першою статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Згідно з частиною четвертою статті 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Здійснивши в межах, визначених статтею 308 КАС України, апеляційний перегляд цієї справи, суд у складі колегії суддів вказує, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи. Суд у складі колегії суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області задовольнити частково, змінивши періоди, які мають бути зараховані до страхового стажу, який має бути врахований при призначені пенсії позивача.
Зважаючи на результати апеляційного перегляду та відповідно до статті 139 КАС України, розподіл судових витрат не здійснюється.
З огляду на те, що суд першої інстанції правомірно відніс цю справу до категорії незначної складності та розглядав її за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, визначених у пункті 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області – задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06.05.2026р. у справі №420/5881/26 – змінити, викласти мотивувальну частину рішення у редакції цієї постанови.
Викласти абзац третій резолютивної частини рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06.05.2026 р. у справі №420/5881/26 у такій редакції:
«Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу роботи ОСОБА_1 періоди проходження військової строкової служби з 29.11.1983р. по 14.12.1985р., періоди перебування на обліку центрі зайнятості з 03.03.2003р. по 15.10.2003р., періоди роботи з 05.06.2012р. по 04.05.2013р., з 15.07.2014р. по 17.04.2015р., з 08.09.2015р. по 06.10.2016р. та з 07.10.2016р. по 25.07.2017р. та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.02.2026 про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду.».
В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06.05.2026р. у справі № 420/5881/26 залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції відповідно до статті 325 КАС України набирає законної сили з дати її ухвалення.
Постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Д.С. Терлецький

Суддя: Н.В. Вербицька

Суддя: О.О. Димерлій