УХВАЛА

15 липня 2026 року 
м. Київ

справа №826/15279/16
адміністративне провадження № К/990/26708/26 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Васильєвої І.А.,
суддів: Білоуса О.В.,  Желтобрюх І.Л., 
перевіривши матеріали касаційної скарги Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.04.2026 у справі №826/15279/16 за позовом Державної адміністрації залізничного транспорту України до Офісу великих платників податків ДФС про визнання протиправними та скасування рішень,

УСТАНОВИВ:
До Верховного Суду 10.06.2026 надійшла касаційна скарга Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.04.2026 у справі №826/15279/16 за позовом Державної адміністрації залізничного транспорту України (правонаступник - Акціонерне товариство «Українська залізниця») до Офісу великих платників податків ДФС (правонаступник - Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків) про визнання протиправними та скасування рішень.
Як встановлено з Єдиного державного реєстру судових рішень, Державна адміністрація залізничного транспорту України звернулася до суду першої інстанції з позовом, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків ДФС від 09.08.2016 № 0001541401 про збільшення суми грошового зобов`язаннями з податку на прибуток на 3522204,00 грн, у тому числі: 3513440,00 грн - за податковими зобов`язаннями та 9764,00 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків ДФС від 09.08.2016 № 0001581401 про збільшення суми грошового зобов`язаннями з податку на додану вартість на 1201400,00 грн, у тому числі: 961120,00 грн - за податковими зобов`язаннями та 240280,00 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків ДФС від 09.08.2016 № 0001681401 про збільшення суми грошового зобов`язаннями з податку на доходи фізичних осіб на 1532351,19 грн, у тому числі: 761990,42 грн - за податковими зобов`язаннями, 554400,83 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями та 215959,94 грн - пеня;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків ДФС від 09.08.2016 № 0001671401 про збільшення суми грошового зобов`язаннями по військовому збору на 88035,09 грн, у тому числі: 44231,84 грн - за податковим зобов`язанням, 30657,72 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями та 13145,53 грн - пеня;
- визнати протиправним та скасувати рішення Офісу великих платників податків ДФС від 09.08.2016 № 0001501401 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, яким визначено суму штрафу в розмірі 90745,84 грн та нараховано пеню в сумі 24842,83 грн;
- визнати протиправним та скасувати рішення Офісу великих платників податків ДФС від 09.08.2016 № 0001701401 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким визначено суму штрафу в розмірі 295528,04 грн.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.07.2018, залишеним без змін, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.11.2018, у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.
Постановою Верховного Суду від 13.03.2026 касаційну скаргу Державної адміністрації залізничного транспорту України задоволено частково:
- постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.11.2018 у справі №826/15279/16 скасовано в частині податкових повідомлень-рішень від 09.08.2016 №0001681401 та №0001671401, а також рішень від 09.08.2016 №0001501401 та №0001701401;
- справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції;
- в іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.07.2018 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.11.2018 у справі № 826/15279/16 залишено без змін.
За результатами нового розгляду постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.04.2026 (повний текст виготовлено 11.05.2026) апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» задоволено частково. Скасовано рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.07.2018 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними та скасування: податкового повідомлення-рішення Офісу великих платників податків ДФС від 09.08.2016 №0001681401, податкового повідомлення-рішення Офісу великих платників податків ДФС від 09.08.2016 №0001671401, рішення Офісу великих платників податків ДФС від 09.08.2016 №0001501401, рішення Офісу великих платників податків ДФС від 09.08.2016 №0001701401 та ухвалено в цій частині нове рішення. Визнано протиправними та скасовано податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків ДФС від 09.08.2016 №0001681401, податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків ДФС від 09.08.2016 №0001671401, рішення Офісу великих платників податків ДФС від 09.08.2016 №0001501401, рішення Офісу великих платників податків ДФС від 09.08.2016 №0001701401. Стягнуто на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» (ЄДРПОУ 40075815), за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (ЄДРПОУ 44082145), витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 137126,43 грн (сто тридцять сім тисяч сто двадцять шість гривень) 43 коп.
Ухвалою Верховного Суду від 22.06.2026 касаційну скаргу залишено без руху, встановлено скаржнику десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом належного викладення підстав касаційного оскарження.
На виконання вимог вказаної ухвали контролюючим органом надіслано заяву про усунення недоліків.
Контролюючим органом вказано підставою касаційного оскарження пункти 1 частини 4 статті 328 КАС України, зазначено, що постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.04.2026 винесена без дотримання норм матеріального права - пп. 14.1.172, 14.1.180, 14.1.222 п. 14.1. ст. 14 , п. 52.2 ст. 52 , п. 53.1 ст. 53, пп. 164.2.1 п. 164.2, п. 164.5 ст. 164, пп. 165.1.35 п. 165.1 ст. 165, п. 157.9 ст. 157, п. 142.1 ст. 142, пп. 164.2.17 е п. 164.17, п. 164.5 ст. 164, п. 171.1 ст. 171, пп. 168.1.1 п. 168.1, пп. 168.4.7 п. 168.4 ст. 168, пп 1.2 п. 16 прим. 1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, п. 1 ч.2 ст. 6, п. 1 ч. 1 ст. 7, чч. 5, 6, 7, 12 ст. 8, ч. 8 ст. 9 Закону України від 08.07.2010 №2464-IV «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Центральне МУ ДПС вважає, що посилання суду апеляційної інстанції на індивідуальну податкову консультацію та не обґрунтоване врахування її судом при прийнятті рішення є неприпустимим в розумінні ст.52 ПК України, яка така, що надана іншій юридичній особі (на час виникнення спірних правовідносин). Крім того, спірні відносини у ДАЗТ виникли у 2014-2015 роках, спірні податкові повідомлення-рішення були прийняті контролюючим органом 09.08.2016, а податкова консультація надана від 04.09.2017 № 1797/6-99-99-13-02-03-15/ІПК на запит ПАТ «Укрзалізниця». Таким чином, позивач діяв на власний розсуд, а не на підставі податкової консультації. Відповідач на дану обставину звертав увагу Шостого апеляційного адміністративного суду в судовому засіданні 28.04.2026 року, про те судом апеляційної інстанції не було надано оцінку та відповідно не враховано при прийнятті оскаржуваної постанови.
Податковим органом зазначено про неврахування судом апеляційної інстанції правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 05.12.2019 по справі №820/5360/17, від 10.07.2024 по справі №120/11299/24, від 22.05.2025 по справі №420/29295/23, від 12.06.2024 по справі №200/3060/22,.
На думку скаржника, обґрунтованим є висновок, що вартість придбаних путівок за рахунок Позивача, у розумінні ПК України є додатковим благом та компенсаційною виплатою, тому, Позивач, маючи статус податкового агента, не здійснив нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів фізичних осіб з виплачених сум додаткового блага на користь платника податку при їх компенсації та за їх рахунок, чим порушив вимоги податкового законодавства.
Скаржником зауважено, що покликання Шостого апеляційного адміністративного суду на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.05.2018 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 13.09.2018 по справі №826/15151/16 є неприйнятними, оскільки вони мають преюдиційне значення лише в конкретній справі та не є обов`язковою для суду, враховуючи приписи статей 78, 242 Кодексу адміністративного судочинства України, такі рішення судів не були переглянуті Верховним Судом. Скаржником вчинено посилання на практику Верховного Суду щодо преюдиційності судових рішень.
Також скаржником вказано підставою касаційного оскарження пункт 4 частини 4 статті 328, пункт 1 частини 2 статті 353 КАС України, зазначено, що на спростування висновків викладених в акті перевірки ДАЗТУ не надано жодного доказу та проігноровано останнім неодноразові вимоги суду надати первинні документи, що стосуються предмету розгляду даної справи. Таким чином судом апеляційної інстанції не проаналізовано та не досліджено зміст акта перевірки з додатками №3.5.1.2 та №3.5.1.3, зокрема перелік первинної документації, яка була досліджена у ході проведення перевірки, та встановлено під час проведення перевірки, що позивач перераховував кошти для придбання путівок на відпочинок працівників до первинної профспілкової організації позивача. (*розрахунок відображається в окремому додатку до акта-3.5.1.2). Крім путівок оплачених та наданих працівникам Державної адміністрації залізничного транспорту України (код ЄДРПОУ 00034045) також в зазначених в акті перевірки платіжних дорученнях оплачувалися та надавалися путівки пенсіонерам підприємства, та іншим фізичним особам.
На думку скаржника, висновки суду апеляційної інстанції зроблені з порушенням норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, оскільки суд не дослідив належним чином зібрані у справі докази та обставини.
Верховний Суд зауважує, що скаржником не доведено подібність правовідносин у справах, не взято до уваги, що судові рішення суду касаційної інстанції ґрунтуються на конкретних фактичних обставинах справи, які залежать від їх повноти, характеру, об`єктивності, юридичного значення. Посилання на постанови Верховного Суду у скарзі зроблено без аналізу та врахування обставин справ, за яких суд касаційної інстанції зробив ці висновки, які стосуються здебільшого оцінки встановлених судами обставин та досліджених ними доказів.
Як встановлено зі змісту оскаржуваних судових рішень, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що будь-яких доказів на підтвердження здійснення позивачем переказів коштів конкретним фізичним особам (працівникам підприємства) надано не було. Судом апеляційної інстанції зазначено, що позивач не може вважатись податковим агентом щодо податку на доходи фізичних осіб за дослідженими фінансовими операціями, а відтак відсутні правові підстави для виникнення у позивача обов`язку щодо сплати податку на доходи фізичних осіб внаслідок перерахування Державною адміністрацією залізничного транспорту України Профспілковій організації коштів на оздоровлення працівників УЗ.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що «в податковій консультації (зміст якої повністю узгоджується з п.п.165.1.35 п. 165.1 ст.165 ПК України) контролюючим органом було зазначено, що вартість путівок на відпочинок (оздоровлення, лікування), наданих платнику податку професійною спілкою взагалі не підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб та військовим збором. У разі ж надання платнику податку путівки профспілкою в усіх інших випадках, її вартість оподатковується на загальних підставах. Виходячи з призначення платежів здійснених позивачем, кошти позивачем профспілці були перераховані на оздоровлення працівників УЗ. Враховуючи викладене вище, судова колегія дійшла висновку про безпідставність висновку контролюючого органу щодо необхідності у даному випадку сплати позивачем відповідних сум податку на доходи фізичних осіб та військового збору, та відповідно, законності та обґрунтованості винесення контролюючим органом податкових повідомлень- рішень…».
Судом апеляційної інстанції вказано, що «рішення Офісу великих платників податків ДФС від 09.08.2016 № 0001501401 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, є похідними від рішення про визначення суми єдиного внеску (вимоги про сплату недоїмки). В той же час, відповідно до судових рішень у справі №826/15151/16, які набрали законної сили, вимогу Офісу великих платників податків ДФС від 25.07.2016 № Ю-5 № 0001271401 визнано протиправною та скасовано. «Відтак, приймаючи до уваги скасування в судовому порядку вимоги від 25.07.2016 № Ю-5 № 0001271401 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску, підстави для застосування до позивача штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, а також для застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нерахованого єдиного внеску відсутні, а відтак вимоги позивача щодо скасування рішень відповідача від 09.08.2016 № 0001501401 та № 0001701401 підлягають задоволенню.»
Доводи касаційної скарги не містять спростування вищенаведених висновків та зводяться до викладення фактичних обставин справи, цитування норм податкового законодавства, посилань на практику Верховного Суду без доведення подібності правовідносин у справах, висловлення незгоди з наданою судами попередніх інстанцій правовою оцінкою наявних у матеріалах цієї справи доказів у сукупності зі встановленими у справі обставинами, переоцінки доказів, що не є належним викладенням підстав касаційного оскарження.
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Верховний Суд зазначає, що у касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351-354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.
Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначається підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина 3 статті 334 КАС України).
Перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною 4 статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку. Касаційна скарга є подібною до попередньої та не усуває встановлених недоліків.
Таким чином, недоліки касаційної скарги, які стали підставою для залишення її без руху, скаржником не усунуто в повному обсязі.
Відповідно до частини 2 статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.
Згідно положень пункту 1 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Відповідно до вищенаведеного, керуючись статтями 169, 328, 330, 332, 355, 359 КАС України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.04.2026 у справі №826/15279/16 повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та не може бути оскаржена.

Судді 	І.А. Васильєва 	
	О.В. Білоус   І.Л. Желтобрюх