ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

18 серпня 2026 року | м. Дніпро | справа № 160/7342/25

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),
суддів: Чепурнова Д.В., Шальєвої В.А., 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.05.2025 в адміністративній справі №160/7342/25 за позовом  ОСОБА_1 до  Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,- 

ВСТАНОВИВ:

10 березня 2025 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому позивач просить:
- визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 04.02.2025 №047150029386 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди здійснення підприємницької діяльності з 31.07.2003 р. по 01.01.2010 р. та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29.01.2025 р. про призначення пенсії.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.05.2025 в адміністративній справі №160/7342/25 адміністративний позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 04.02.2025 №047150029386 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди здійснення підприємницької діяльності з 31.07.2003 р. по 01.01.2010 р. та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29.01.2025 р. про призначення пенсії.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення.
Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості.
Відповідно до статті 8 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсії мають застраховані особи, які досягли встановленого цим Законом пенсійного віку та мають необхідний страховий стаж.
Згідно з частиною першою статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - це період, протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Разом із тим пунктом 3-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV передбачено спеціальне правило щодо включення до страхового стажу періодів ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування.
Зокрема, до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії відповідно до статті 26 цього Закону включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування з 01.07.2000 по 31.12.2017 за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру, крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач здійснювала підприємницьку діяльність з 31.07.2003 року.
З листа Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 25.10.2024 №74094/6/04-36-77-01-08 вбачається, що ОСОБА_1 у період з 31.07.2003 по 31.12.2004 перебувала на загальній системі оподаткування, а з 01.01.2005 по 31.12.2009 - на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності шляхом сплати єдиного податку.
Водночас листом Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 06.03.2025 №19089/6/04-36-24-16-15 підтверджено, що за даними інформаційно-комунікаційних систем ДПС України станом на 04.03.2025 за ФОП ОСОБА_1 відсутня заборгованість за платежами, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи.
Цим же листом зазначено, що надати інформацію щодо сплати податків ФОП ОСОБА_1 у період з 31.07.2003 по 31.12.2019 неможливо у зв`язку із закінченням строків зберігання відповідних документів.
Отже, відсутність у розпорядженні органу ДПС документів щодо сплати позивачем платежів за спірний період обумовлена об`єктивними причинами, а не встановленим фактом несплати таких платежів.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач не надав доказів, які б підтверджували наявність у позивача заборгованості зі сплати відповідних платежів за спірний період, а також не надав доказів застосування до позивача фінансових санкцій у зв`язку з несплатою страхових внесків.
Відповідно до частини другої статті 77 КАС України саме на відповідача як суб`єкта владних повноважень покладається обов`язок доведення правомірності прийнятого ним рішення.
При цьому орган Пенсійного фонду не може покладати на особу негативні наслідки відсутності в інформаційних системах відомостей, якщо така відсутність не підтверджує факту несплати страхових внесків.
Суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що сам по собі факт відсутності відповідних відомостей у системі персоніфікованого обліку не є достатньою підставою для неврахування періоду підприємницької діяльності, якщо наявними доказами підтверджується факт здійснення такої діяльності та відсутні докази її припинення чи наявності заборгованості.
Колегія суддів враховує також, що позивач надала документи, видані державним органом, які підтверджують її статус фізичної особи-підприємця та систему оподаткування у відповідні періоди.
Отже, висновок суду першої інстанції про необхідність зарахування спірного періоду до страхового стажу позивача ґрунтується на належній оцінці доказів у їх сукупності.
Доводи апеляційної скарги про те, що відсутність інформації про сплату внесків автоматично свідчить про відсутність страхового стажу, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідачем не доведено саме факт несплати позивачем відповідних внесків.
Відповідно до статті 26 Закону №1058-IV у 2024 році право на пенсію за віком після досягнення 60 років виникало за наявності страхового стажу не менше 31 року.
Разом із тим питання, яке було предметом спору в цій справі, стосувалося передусім правомірності неврахування відповідачем спірного періоду підприємницької діяльності.
Суд першої інстанції не призначав пенсію позивачу безпосередньо, а зобов`язав відповідача зарахувати спірний період та повторно розглянути заяву про призначення пенсії.
Такий спосіб захисту відповідає характеру спірних правовідносин, оскільки після зарахування спірного періоду саме орган Пенсійного фонду має провести остаточний розрахунок страхового стажу та вирішити питання щодо наявності у позивача права на призначення пенсії за віком.
Колегія суддів звертає увагу, що суд не підміняє суб`єкта владних повноважень та не здійснює первинного призначення пенсії, а лише усуває встановлене порушення прав позивача шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути її заяву з урахуванням правової оцінки, наданої судом.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене колегія суддів доходить висновку, що рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.05.2025 в адміністративній справі №160/7342/25 ухвалено з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України у зв`язку із залишенням рішення суду першої інстанції без змін підстав для нового розподілу судових витрат немає.
Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області- залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.05.2025 в адміністративній справі №160/7342/25- залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова 

суддя Д.В. Чепурнов 

суддя В.А. Шальєва