ПОСТАНОВА 
Іменем України

18 вересня 2026 року        м. Кропивницький

справа № 405/7586/25
провадження № 22-ц/4809/1559/26 

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Мурашка С. І., Чельник О. І.,
учасники справи:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінфорс»,
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Усатенком В`ячеславом Юрійовичем, на рішення Подільського районного суду міста Кропивницького від 15 травня 2026 року у складі головуючого судді Волоткевича А. В.

УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.
У грудні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» звернулось з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідачки на свою користь суму заборгованості за кредитним договором № 383149-M від 12 вересня 2021 року в розмірі 43 900,00 грн із яких: 20 000,00 грн – заборгованість за тілом кредиту, 23 900,00 грн - нараховані проценти.
В обгрунтування позову зазначено, що 12 вересня 2021 року між ТОВ «Еквіфін Україна», що в подальшому змінило свою назву на ТОВ «Містер Кеш» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Еквіфін Україна», було укладено кредитний договір №383149-M.
Згідно пункту 2.6.1. договору загальний розмір наданого кредиту складає 20 000 грн.
Відповідно до п.2.6.2. строк кредиту з 12 вересня 2021 року по 11 жовтня 2021 року включно.
Згідно пункту 2.6.4. за користування кредитом позичальник сплачує кредитору проценти за акційною ставкою в розмірі 0,995% від суми кредиту за кожен день користування кредитом.
ТОВ «Еквіфін Україна» надало кредит відповідачці в сумі 20 000 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку позичальниці № НОМЕР_1 .
Разом з тим, у встановлений строк дії договору відповідачка свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала, у зв`язку з чим, керуючись умовами кредитного договору та умовами додаткової угоди до договору (автопролонгація) від 12 вересня 2021 року, кредитний договір було автопролонговано на 20 днів.
У встановлений додатковою угодою на автопролонгацію строк нової узгодженої дати повернення кредиту 31 жовтня 2021 року відповідачка не виконала свої боргові зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим у неї утворилась прострочена заборгованість перед кредитором у розмірі 20 000 грн – тіло кредиту та 23 900 грн – нараховані проценти.
17 листопада 2021 року між ТОВ «Еквіфн Україна», як клієнтом, та ТОВ «Фінфорс», як фактором, було укладено договір факторингу №42987483-88. 
Згідно витягу з реєстру прав грошової вимоги (Додаток №1 до договору факторингу) ТОВ «Еквіфін Україна» відступило на користь позивача право вимоги за кредитним договором №383149-M на загальну суму 43 900 грн.
ТОВ «Еквіфін Україна» повідомило позичальницю про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором на користь позивача, шляхом направлення 17 листопада 2021 року електронного листа на електронну адресу позичальника.
Оскільки відповідачка не виконала взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, позивач, як новий кредитор, звернувся до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Подільського районного суду міста Кропивницького від 15 травня 2026 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» заборгованість за кредитним договором № 383149-M від 12 вересня 2021 року у розмірі 20 000,00 грн – заборгованість за тілом кредиту, 23 900,00 грн - нараховані проценти та 2 422,40 грн судового збору.
Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд керувався тим, що між сторонами укладено Договір, який було підписано електронним підписом відповідачки, на умовах визначених у вказаному договорі відповідачці надано кредит, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами, та зі встановленими строками їх повернення. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову. Суд зазначив, що відповідачка доказів оплати боргу до суду не надала, позов не заперечила, контррозрахунок суми заборгованості не подала, з урахуванням чого суд уважав можливим стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за договором у розмірі 20 000,00 грн – заборгованість за тілом кредиту, 23 900,00 грн - нараховані проценти.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу. 
ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Усатенко В`ячеслав Юрійович, подала до апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування рішення Подільського районного суду м. Кропивницького в частині задоволення позову ТОВ «Фінфорс» до ОСОБА_1 про стягнення процентів у розмірі 17 930,00 грн та ухваленні нового рішення про відмову у задоволенні позову в частині стягнення процентів у розмірі 17 930,00 грн.
Представник вказує, що в позові позивач застосовує концепцію негативного доказу, тобто, зазначає розмір наданих коштів без надання жодного доказу, так як позивачем не надано доказів який саме договір підписував відповідач та чи підписував договір позивач, та чи направляв екземпляр договору з додатками відповідачці. 
Звертає увагу, що відповідачці копія підписаного кредитного договору не надавалась, позивачем не надано доказів надання позичальниці підписаного сторонами екземпляру договору з додатками до нього. 
Зауважує, що в позові зазначено, що оригінал договору знаходиться у позивача. Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування», кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник договору про споживчий кредит, укладеного у вигляді електронного документа та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору), був переданий споживачу, покладається на кредитодавця. Однак вказаного вчинено не було
Представник вказує, що відповідачка визнає наявність заборгованості перед ТОВ «Містер Шеф»: 20 000,00 грн – тіло кредиту; 5 970,00 грн – проценти за 30 днів користування кредитом, але вважає розмір нарахованих позивачем відсотків у порівнянні з розміром кредиту, надмірним. Та вважає, що суд безпідставно стягнув з відповідачки проценти в розмірі 17 930,00 грн (23 900,00 – 5 970,00 = 17930,00). 
Зазначив, що до позову доданий непідписаний бланк договору факторингу №42987483-88 від 17 листопада 2021 року між ТОВ «Фінфорс» та ТОВ «Містер Кеш». Бланк договору факторингу без підписів сторін взагалі не може бути доказом укладення такого договору.
Зауважує, що до позову не надано документів на підтвердження того, що ТОВ «Фінфорс» є фінансовою установою та має право здійснювати факторингові операції, тобто надавати таку фінансову послугу, як факторинг.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.
Представник позивача – Лигін О. В. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити у задоволенні вимог апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції – залишити без змін.
Представник вказує, що 17 листопада 2021 року між ТОВ «Містер Кеш», як клієнтом, та ТОВ «Фінфорс» було укладено договір факторингу № 42987483-88. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі прав грошових вимог, який формується згідно додатку №1, є невід`ємною частиною договору. Як вбачається з витягу з реєстру прав грошових вимог (Додаток №1 до договору факторингу) TOB «Містер Кеш» відступило на користь ТОВ «Фінфорс» право вимоги за кредитним договором № 383149-M від 12 вересня 2021 року на загальну суму 43 900,00 грн. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі прав грошових вимог, який формується згідно додатку №1, є невід`ємною частиною договору. 
Зазначив, що повний перелік боржників, право вимоги за якими передано ТОВ «Фінфорс» відповідно до договору факторингу №42987483-88 від 17 листопада 2021 року, викладений в Додатку №1, який містить персональні дані стосовно інших позичальників, що в силу ст. ст. 60, 62 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» не можуть розголошуватися без відповідного дозволу. Представник також вказав, що відповідні матеріали були надані в додатку до позовної заяви, а саме, виписка з ЄДРПОУ, а також рішення Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг про видачу ТОВ «Фінфорс» ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), а саме, надання послуг з факторингу. 
У зв`язку з вищевикладеним, враховуючи той факт, що судом першої інстанції було досліджено всі обставини справи та прийняте законне та обґрунтоване рішення, керуючись вимогами чинного законодавства України (а.с.138-142).

Щодо клопотання про витребування доказів, заявленого в апеляційній скарзі, а також дій, вчинених апеляційним судом.
В апеляційній скарзі відповідачкою заявлено клопотання про витребування у Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНФОРС» оригіналу електронного Кредитного договору №383149-M від 12 вересня 2021 року, підписаного ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «МІСТЕР КЕШ». В обґрунтування клопотання зазначено, що в позові позивач застосовує концепцію негативного доказу, тобто, зазначає розмір наданих коштів без надання жодного доказу, так як позивачем не надано доказів який саме договір підписував відповідач та чи підписував договір позивач, та чи направляв екземпляр договору з додатками відповідачу. Зауважено, що відповідачці копія підписаного кредитного договору не надавалась, позивачем не надано доказів надання відповідачці підписаного сторонами екземпляру договору з додатками до нього. З урахуванням зазначеного відповідачка просить витребувати у позивача оригінал кредитного договору.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 24 серпня 2026 року задоволено клопотання ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Усатенко В`ячеслав Юрійович, про витребування доказів. Витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНФОРС» оригінал електронного Кредитного договору №383149-M від 12 вересня 2021 року, підписаного ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Містер Кеш».
28 серпня 2026 року (зареєстровано Кропивницьким апеляційним судом 31 серпня 2026 року) на виконання вимог ухвали від 24 серпня 2026 року позивачем через систему Електронний суд до Кропивницького апеляційного суду надіслано оригінал електронного Кредитного договору №383149-M від 12 вересня 2021 року із усіма додатками до нього у форматі PDF.
29 серпня 2026 року (зареєстровано Кропивницьким апеляційним судом 31 серпня 2026 року) представник відповідачки адвокат Усатенко В. Ю. надіслав заперечення, в яких просив суд відмовити ТОВ «ФІНФОРС» у прийнятті в якості оригіналу копії Кредитного договору "383149-M" від 12 вересня 2021 року в форматі PDF, що може змінюватись позивачем та не брати до уваги копію Кредитного договору "383149-M" від 12 вересня 2021 року в форматі PDF, так як, оригінал електронного Кредитного договору не подано, а відповідачка ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу.
Зазначив, що позивач не надав оригінал електронного Кредитного договору "383149-M" від 12 вересня 2021 року, що свідчить про відсутність оригіналу електронного договору у позивача, а наявність копії Кредитного договору "383149-M" в форматі PDF, що може змінюватись позивачем, не замінює оригінал електронного Кредитного договору "383149-M".
Представник позивача Лигін О. В. подав додаткові пояснення, в яких зазначив, що поданий примірник є оригіналом електронного документу та підтверджується відомостями, що містяться в мета даних файлу single_product_issue.pdf. Зокрема, властивості файлу чітко встановлюють, що файл створений і змінювався 12 вересня 2021 року, тобто, в день укладення Кредитного договору.

Позиція апеляційного суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Згідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції – зміні, в частині визначення розміру заборгованості та розподілу судових витрат.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом. 
12 вересня 2021 року між ТОВ «Еквіфін Україна» та відповідачкою укладено кредитний договір №383149-M, за яким первісний кредитор надав відповідачці кредит у розмірі 20 000,00 грн на умовах визначених в Договорі з додатками.
Разом з тим, у встановлений строк дії договору відповідачка свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала, у зв`язку з чим, керуючись умовами кредитного договору та умовами додаткової угоди до договору (автопролонгація) від 12 вересня 2021 року, кредитний договір було автопролонговано на 20 днів.
У встановлений додатковою угодою на автопролонгацію строк нової узгодженої дати повернення кредиту 31 жовтня 2021 року відповідачка не виконала свої боргові зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим у неї утворилась прострочена заборгованість перед кредитором у розмірі 20 000 грн – тіло кредиту та 23 900 грн – нараховані проценти.
17 листопада 2021 року між ТОВ «Еквіфн Україна», як клієнтом, та ТОВ «Фінфорс», як фактором, було укладено договір факторингу №42987483-88. 
Згідно витягу з реєстру прав грошової вимоги (Додаток №1 до договору факторингу) ТОВ «Еквіфін Україна» відступило на користь позивача право вимоги за кредитним договором №383149-M на загальну суму 43 900 грн.
ТОВ «Еквіфін Україна» повідомило позичальницю про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором на користь позивача, шляхом направлення 17 листопада 2021 року електронного листа на електронну адресу позичальника.
Видача кредиту первісним кредитором підтверджується листом АТ «А-Банк» №23749/47-260407/75 - БТ від 10 квітня 2026 року про рух коштів по рахункам.
Відповідачка не виконала свої договірні зобов`язання, внаслідок чого в неї виникла заборгованість за Договором в сумі 43 900,00 грн із яких: 20 000,00 грн – заборгованість за тілом кредиту, 23 900,00 грн - нараховані проценти, що підтверджується розрахунком заборгованості.
Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
У справі, яка переглядається, відповідачка фактично визнає вимоги позивача в частині стягнення із неї на користь позивача тіла кредиту у розмірі 20 000 грн та відсотків у розмірі 5 970 грн за 30 днів користування кредитом, разом з тим не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині стягнення із неї на користь позивача заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами у розмірі 17 930 грн (43 900 грн – 20 000 грн – 5 970 грн). 
ОСОБА_1 в своїй апеляційній скарзі зазначає про те, що первісний кредитор безпідставно нараховував проценти за період після строку користування кредитом, а саме за межами строку кредитування, доказів продовження погодженого сторонами строку кредитування матеріали справи не містять. Крім того, зазначено, що позивачем не долучено до матеріалів справи оригіналу кредитного договору, а відтак сторона відповідачки ставить під сумнів умови нарахування відсотків за користування кредитними коштами, оскільки вважає, що позивач міг внести зміни до умов договору.
Колегія суддів погоджується із такими доводами відповідачки з огляду на таке.
Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно зі статтею 2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути ідентифікована; суб`єкт персональних даних - фізична особа, стосовно якої відповідно до закону здійснюється обробка її персональних даних; згода суб`єкта персональних даних - будь-яке документоване, зокрема, письмове, добровільне волевиявлення фізичної особи щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки.
Частиною п`ятою статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено, що обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством.
Відповідно до частини шостої статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» не допускається обробка даних про фізичну особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
У частині першій статті 11 Закону України «Про захист персональних даних» встановлено, що підставою виникнення права використання персональних даних є, зокрема, згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних; дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень; укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Велика Палата Верховного Суду в п. 90 постанови від 21 січня 2026 року у справі №755/9838/23 (провадження № 61-3172св25) зазначила, що у цивільних справах є застосовним такий стандарт доказування як «стандарт більшої переконливості», згідно з яким, висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Європейський суд з прав людини також визнає допустимість у цивільних справах стандарту доказування «баланс ймовірностей» (balance of probabilities) (п. 43 рішення від 15 листопада 2007 року у справі «Бендерський проти України», заява № 22750/02; рішення від 23 серпня 2016 року у справі «J.K. and others v. Sweden», заява № 59166/12).
За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Відповідно до ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Норма статті 599 ЦК України встановлює, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного вконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
За правилами ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Звертаючись до суду із позовною заявою позивач окрім тіла кредиту просив стягнути із відповідачки також заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами в загальному розмірі 23 900 грн.
Однак, на переконання колегії суддів апеляційного суду, сума відсотків, заявлена позивачем у такому розмірі задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не доведено факт погодження сторонами умов їх нарахування.
Так, згідно правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 04 лютого 2026 року у справі № 758/14925/23, на відносини, які виникають у процесі створення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, оброблення, використання та знищення електронних документів, поширюється дія ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг».
Згідно ст. 7 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до ЗУ «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги».
Верховний Суд вказав, що використання підпису одноразовим ідентифікатором передбачене ЗУ «Про електронну комерцію», де міститься також і його визначення.
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором – це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Фактично, оскільки законодавство не вимагає, щоб електронні договори підписувалися тими видами підпису, які забезпечують незмінюваність їхнього змісту (КЕП або УЕП), питання щодо дотримання письмової форми при їх вчиненні зводиться до того, чи можна вважати зміст цих договорів зафіксованим (вимога ч. 1 ст. 207 ЦК України).
Однак відсутність матеріально-правових вимог до фіксації змісту електронного договору не означає, що це питання може ігноруватися в ході судового розгляду.
Верховний Суд наголосив, що можливість перевірки судом достовірності, цілісності й незмінюваності електронного документа, залежить насамперед від виду підпису, за допомогою якого він підписаний. Якщо електронний документ підписаний за допомогою КЕП чи УЕП, суд може перевірити достовірність, цілісність і незмінність даних, які в ньому містяться, за допомогою спеціальних програмних засобів або з використанням спеціальних онлайн-сервісів.
Які саме це мають бути дії, залежить від способу надання відповідного процесуального документа до суду (паперова копія, електронний примірник тощо), формату, в якому цей документ зберігається, особливостей електронного підпису, за допомогою якого він підписаний, тощо. При цьому характер цих процесуальних дій визначається особливостями дослідження електронних доказів, що передбачені процесуальним законодавством.
За відсутності примірників електронного кредитного договору з підписом за допомогою КЕП чи УЕП (електронний документ підписано за допомогою будь-якого іншого електронного підпису), суд має перевірити цілісність і незмінюваність документа, з`ясувавши, чи надсилався договір відповідачу, в якій формі (файл чи посилання), а також чи існувала технічна можливість його одностороннього редагування. Саме на це вказувала відповідачка.
Суд касаційної інстанції зазначив, що розміщення договору за посиланням у простому PDF-форматі не є підтвердженням цілісності й незмінюваності тексту цього договору, оскільки цей формат дає можливість власнику вебсторінки (сайту) вносити зміни в односторонньому порядку. Якщо ж договір був направлений відповідачу у вигляді прикріпленого PDF-файлу, з електронної адреси позивача, яка чітко дає зрозуміти, що це саме його адреса, і сам текст листа та додатки до нього технічно неможливо змінити, то це є належним підтвердженням цілісності й незмінюваності електронного документа.
Таким чином можливість перевірки судом достовірності, цілісності й незмінюваності електронного документа залежить насамперед від виду підпису, за допомогою якого він підписаний. Достовірність, цілісність і незмінність електронного документа з електронним або удосконаленим електронним підписом суд перевіряє через спеціальні програмні засоби чи онлайн-сервіси. Документи з іншим електронним підписом потребують додаткових процесуальних дій для підтвердження цілісності, зокрема, з`ясування способу надсилання, формату зберігання та можливості односторонніх змін. Паперова копія електронного доказу приймається судом, якщо не виникає сумнівів щодо її відповідності оригіналу.
У апеляційній скарзі представник відповідачки адвокат Усатенко В. Ю. посилалається на недоведений факт підписання відповідачкою договору саме на умовах, які зазначені позивачем, зокрема щодо погодження розміру відсотків та порядку їх нарахування, у зв`язку з чим, в апеляційній скарзі стороною відповідачки було заявлено клопотання про витребування у позивача оригіналу електронного договору.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 24 серпня 2026 року задоволено клопотання ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Усатенко В`ячеслав Юрійович, про витребування доказів. Витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНФОРС» оригінал електронного Кредитного договору №383149-M від 12 вересня 2021 року, підписаного ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Містер Кеш».
28 серпня 2026 року (зареєстровано Кропивницьким апеляційним судом 31 серпня 2026 року) на виконання вимог ухвали від 24 серпня 2026 року позивачем через систему Електронний суд до Кропивницького апеляційного суду надіслано оригінал електронного Кредитного договору №383149-M від 12 вересня 2021 року із усіма додатками до нього у форматі PDF.
Апеляційний суд зауважує, що питання достовірності доказів у контексті співставлення поданих копій документів з їх оригіналами досліджується насамперед у контексті їх автентичності, коли особа посилається на те, що такі документи або взагалі не видавалися, або їх копії містять відмінні від оригіналу умови.
У справі, яка переглядається, відповідачка, заперечує, погодження нею умов кредитного договору щодо нарахування відсотків за користування кредитними коштами.
Дослідивши наданий позивачем електронний примірник договору у форматі PDF, колегія суддів зазначає, що вказаний договір не містить кваліфікованого електронного підпису (КЕП) сторін або належним чином зафіксованого одноразового ідентифікатора (СМС-коду), що свідчило б про волевиявлення відповідачки на укладення договору саме на вказаних у PDF-файлі умовах. 
Наданий позивачем PDF-примірник за своєю суттю є внутрішнім документом фінансової установи та за технічними властивостями є файлом, у зміст якого (зокрема, щодо розміру відсоткової ставки) можливе внесення односторонніх змін після фактичного отримання позичальником грошових коштів.
Жодних електронних оригіналів документів (файлів із розширенням .p7s, .pdf з інтегрованими метаданими цифрових підписів тощо) чи транзакційних логів системи позивач суду не надав.
Оскільки позивач не надав суду електронного оригіналу договору з КЕП чи сертифікатами підтвердження введення одноразового ідентифікатора, а надана PDF-копія не виключає можливості стороннього редагування тексту, колегія суддів вважає, що позивачем не доведено факт погодження сторонами розміру відсотків за користування кредитними коштами саме в заявленому позивачем розмірі.
Апеляційний суд виснує, що розмір відсотків за користування кредитними коштами у сумі 5 970 грн є підтвердженим та визнається відповідачкою, в той час як підстави для подальшого нарахування відсотків первісним кредитором у сумі 17 930 грн не підтвержені належними та допустимими доказами, зокрема позивачем не надано оригіналу кредитного договору та додатків до нього, які б підтверджували узгодження сторонами кредитного договору саме таких умов нарахування відсотків за користування кредитними коштами.
Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є обгрунтованими та підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за відсотками підлягає зміні, шляхом зменшення суми стягнення із 23 900 грн до 5 970 грн.
Враховуючи викладене, за результатами апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції, у відповідності до ст. 376 ЦПК України, судове рішення підлягає зміні, а із відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 383149-M від 12 вересня 2021 року в загальному розмірі 25 970 грн, з яких: 20 000,00 грн – заборгованість за тілом кредиту, 5 970 грн – заборгованість за процентами за користування кредитом.

Щодо судових витрат.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
В силу частин 2, 3, 8 статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки за результатами апеляційного перегляду справи, позовні вимоги позивача задоволено частково (на 59,15%), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 1 432, 84 грн, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
У зв`язку із задоволенням вимог апеляційної скарги відповідачки, яка оскаржувала судове рішення в частині позовних вимог, із позивача на її користь підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2 906, 88 грн. 
Остаточно, використовуючи принцип взаємозаліку, із позивача на користь відповідачки підлягає стягненню 1 474, 04 грн (2 906, 88 грн – 1 432, 84 грн) судового збору за подання апеляційної скарги.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).
За наведених обставин, апеляційна скарга відповідачки підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні в частині визначення розміру заборгованості за відсотками, яка підлягає стягненню із відповідачки на користь позивача шляхом її зменшення, а також в частині розподілу судових витрат.
Керуючись ст. 367, 368, 371, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Усатенком В`ячеславом Юрійовичем, задовольнити.
Рішення Подільського районного суду міста Кропивницького від 15 травня 2026 року в частині визначення розміру заборгованості та розподілу судових витрат змінити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» заборгованість за кредитним договором № 383149-M від 12 вересня 2021 року в загальному розмірі 25 970 грн,з яких: 20 000,00 грн – заборгованість за тілом кредиту, 5 970 грн – заборгованість за процентами за користування кредитом.
Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1 474, 04 грн
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повна постанова складена 18.09.2026.

Головуючий С. М. Єгорова

Судді С. І. Мурашко

О. І. Чельник