ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА	

справа № 753/18338/23
провадження № 2/753/3334/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2026 року Дарницький районний суд міста Києва під головуванням судді Осіпенко Л.М.,
за участю:
секретарів судового засідання - Ломакіної Л.О., Петрової Т.О.,
представника позивача - адвоката Кравченко О.П.,
представника відповідача - адвоката Попова М.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі судових засідань в приміщенні Дарницького районного суду міста Києва 
цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,-

ВСТАНОВИВ:

Узагальнені доводи позивача.
Позивач ТОВ «Євро-реконструкція» звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі 113 359,89 грн. 
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі і в квартирі АДРЕСА_2 , здійснюється ТОВ "Євро-Реконструкція" на підставі ліцензії від 01 червня 2012 року № 198. 
23 липня 2014 року у газеті "Хрещатик" (№ 103 (4503)) позивачем розміщено повідомлення із пропозицією укладення договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Проект договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води опубліковано в газеті "Хрещатик" 06 серпня 2014 року (№ 111 (4511)). 
Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії та Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання гарячої води, які є публічними договорами приєднання і укладаються з урахуванням статтей 633, 634, 641, 642 Цивільного Кодексу України, були також опубліковані на офіційному веб-сайті ТОВ "Євро-Реконструкція" 13.10.2021 року. 
Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 зареєстровані у вищевказаній квартирі та є індивідуальними споживачами послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, а тому є належними відповідачами у справі. 
Разом з тим, договір про надання послуг між ними та позивачем не був укладений, заява-приєднання до умов індивідуальних типових договорів від мешканців вказаної квартири з метою їх ідентифікації не надавалася.
Відсутність договору про надання послуг з постачання теплової енергії/централізованого опалення та постачання гарячої води сама по собі не може бути підставою для звільнення відповідачів від оплати житлово-комунальних послуг. 
Як стверджує позивач, відповідачі своєчасно з грудня 2015 року не вносили плату за отримані послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії та з грудня 2015 року за отримані послуги з гарячого водопостачання, в результаті чого утворилась заборгованість станом на 01.09.2023 року в розмірі 83 499,86 грн., які він просить солідарно стягнути з відповідачів, з яких заборгованість з централізованого опалення становить 43 937,41 грн., заборгованість зі сплати послуг за гаряче водопостачання - 39 562,45 грн. 
Крім того, внаслідок прострочення відповідачами виконання грошового зобов`язання, просить суд стягнути з відповідачів солідарно інфляційну складову боргу, розраховану до 23.02.2022 року, в розмірі 23 024,34 грн., з яких 12 436,08 грн. - за централізоване опалення/постачання теплової енергії, 10 588,26 грн. - за послуги з гарячого водопостачання.
Крім того, внаслідок прострочення відповідачами виконання грошового зобов`язання, просить суд стягнути з відповідачів солідарно 3 % річних, розрахованих до 23.02.2022 року, в розмірі 6 835,69 грн., з яких 3 720,98 грн. за централізоване опалення/постачання теплової енергії, 3 114,71 грн. - за послуги з гарячого водопостачання (а.с. 1-21 т. 1).

Узагальнені заперечення відповідача.
Відповідач ОСОБА_2 правом на подання відзиву на позов не скористався.
Водночас представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Попов М.Г. просив відмовити у задоволенні позову оскільки він пред`явлений до неналежного відповідача у справі, а також просив суд застосувати наслідки пропуску строку позовної давності.
В обґрунтування зазначив, що квартира АДРЕСА_3 , є службовою, право на користування кою було наданого його батькові - ОСОБА_3 та членам його родини: дружині ОСОБА_1 , синам ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .
Посилаючись на акт про фактичне не проживання від 26.03.2025 року, стверджує, що відповідач ОСОБА_2 більше п`яти років у вищевказаній квартирі не проживає, що свідчить про те, що не міг та фактично не користувався житлово-комунальними послугами, що надаються позивачем.

Рух справи.
04.12.2023 року ухвалою Дарницького районного суду міста Києва за ініціативою суду витребувано у Державної міграційної служби України наявну інформацію зареєстрованого місця проживання/перебування відповідачів (а.с. 27 т. 1)
05.02.2023 року ухвалою Дарницького районного суду міста Києва відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін (а.с. 30 т. 1).
11.02.2025 року ухвалою Дарницького районного суду міста Києва у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Попова М.Г. про повернення позовної заяви було відмовлено (а.с. 79-80 т. 1).
11.02.2025 року ухвалою Дарницького районного суду міста Києва у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Попова М.Г. про залишення позову без розгляду було відмовлено (а.с. 81-82 т. 1).
26.03.2025 року ухвалою Дарницького районного суду міста Києва клопотання представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Попова М.Г. про витребування доказів було задоволено частково, витребувано у ТОВ «Євро-реконструкція» для огляду в судовому засіданні оригінали документів (а.с. 94-95 т. 1).
09.05.2025 року ухвалою Дарницького районного суду міста Києва в задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Попова М.Г. про зупинення провадження у справі було відмовлено (а.с. 211, 216-217 т. 1).
09.05.2025 року ухвалою Дарницького районного суду міста Києва провадження у справі було зупинено до залучення до участі у справі правонаступника відповідачки ОСОБА_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; з метою залучення правонаступників померлої направлено запит до Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори про надання інформації щодо відкриття спадкової смерті після померлої ОСОБА_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та, у разі відкриття такої справи, направлення запиту до відповідної державної нотаріальної контори чи приватного нотаріуса, за місцем відкриття спадщини, про надання інформації щодо осіб, які прийняли спадщину (а.с. 212, 218 т. 1).
03.12.2025 року ухвалою Дарницького районного суду міста Києва поновлено провадження у справі, залучено в якості правонаступника померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідачки ОСОБА_1 , її сина - ОСОБА_2 (а.с. 238 т. 2).
16.02.2026 року ухвалою Дарницького районного суду міста Києва відмолено у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Попова М.Г. про відвід головуючого у справі судді Осіпенко Людмили (а.с. 31-32 т. 2).
У судовому засіданні представник позивача ТОВ «Євро-реконструкція» - адвокат Кравченко О.П. позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, та просила суд їх задовольнити.
Пояснила, що у період виникнення спірної заборгованості відповідачі були зареєстровані у спірній квартирі, користувалися житлово-комунальними послугами, які надавалися позивачем, а відтак є їх споживачами та несуть солідарний обов`язок щодо оплати отриманих послуг.
Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Попов М.Г. проти задоволення позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні.
В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що відповідач ОСОБА_2 протягом тривалого часу фактично не проживав у спірній квартирі, а тому не користувався житлово-комунальними послугами, які надавалися позивачем. На думку представника відповідача, зазначені обставини вже встановлені рішенням суду у цивільній справі № 753/5777/25 та відповідно до положень статті 82 ЦПК України мають преюдиційне значення при вирішенні цього спору.
Зазначив, що у спірній квартирі фактично проживала лише мати відповідача - ОСОБА_1 , яка одноосібно користувалася житлово-комунальними послугами та була їх фактичним споживачем.
Крім того, представник відповідача зазначив, що не вважає ОСОБА_2 правонаступником його матері - ОСОБА_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки після її смерті спадщину не прийняв, на час відкриття спадщини спільно зі спадкодавцем не проживав та до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не звертався.
Також представник відповідача поставив під сумнів повноваження Гречан М.В., яка підписала та подала позовну заяву в інтересах ТОВ «Євро-реконструкція», зазначивши, що на вимогу суду оригінали документів, які підтверджують її повноваження на вчинення відповідних процесуальних дій, надані не були.
Окремо звернув увагу суду на те, що долучений до позовної заяви розрахунок заборгованості не може бути визнаний належним та допустимим доказом, оскільки він підписаний особою, повноваження якої на вчинення таких дій матеріалами справи не підтверджені. Крім того, до позову не додано документів, на підставі яких здійснено відповідний розрахунок, зокрема документів щодо затверджених тарифів, обсягів нарахувань та інших вихідних даних, що унеможливлює перевірку його правильності.
Також представник відповідача заявив про застосування наслідків спливу позовної давності, посилаючись на те, що спірна заборгованість виникла ще у 2015 році, тоді як із цим позовом ТОВ «Євро-реконструкція» звернулося до суду лише у 2023 році.
З огляду на викладене представник відповідача вважає позов необґрунтованим, недоведеним та таким, що не підлягає задоволенню.

Обставини справи.
Судом встановлено, що ТОВ «Євро-Реконструкція» є юридичною особою, зареєстрованою у встановленому законом порядку, яка здійснює господарську діяльність у сфері виробництва, постачання теплової енергії та надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань основним видом діяльності товариства є виробництво електроенергії (код КВЕД 35.11) (а.с. 11-15 т. 1).
У відповідності до Статуту товариства, основними видами господарської діяльності товариства є: - виробництво та/або реалізація енергоресурсів; виробництво електричної енергії; передача електричної енергії магістральними та міждержавними електромережами; передача електроенергії місцевими (локальними) електромережами; постачання електричної енергії за регульованим тарифом; постачання електричної енергії за нерегульованим тарифом; оптове постачання електричної енергії; - виробництво, транспортування та постачання теплової енергії споживачам; виробництво теплової енергії на теплоелектроцентралях та установках з використанням нетрадиційних або поновлювальних джерел енергії; - надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води; тощо (а.с. 16-19 т. 1). 
Надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, в тому числі і за адресою: АДРЕСА_4 , здійснюється ТОВ "Євро-Реконструкція" на підставі ліцензії, виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 01 червня 2012 року № 198, та відповідно до положень Закону України "Про внесення змін до деяких Законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії" № 1198-VII від 10 квітня 2014 року, за яким виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності з 1 липня 2014 року є об`єкт господарювання з постачання теплової енергії (а.с. 19 т. 1).
15.07.1988 року ОСОБА_3 (наймач) та членам його родини: дружині ОСОБА_1 , синам ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , видано ордер № 5259 на право заняття службового приміщення - квартири АДРЕСА_3 (а.с. 51 т. 1).
Того ж дня, 15.07.1988 року у вищевказаній квартирі були зареєстровані відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади міста Києва (а.с. 10, 228-229 т. 1).
Станом на момент звернення ТОВ «Євро-Реконструкція» з даним позовом до суду, відповідачі були зареєстровані у спірній квартирі (а.с. 10, 26, 29, 228-229 т. 1). 
Протягом тривалого періоду (більше п`яти років) відповідач ОСОБА_2 не проживає за адресою: АДРЕСА_4 , що підтверджується актом про фактичне не проживання особи за адресою від 26.03.2025 року, складеним сусідами (а.с. 89 т. 1).
Згідно розрахунку наданого ТОВ «Євро-Реконструкція», заборгованість зі сплати послуг з постачання теплової енергії у квартиру АДРЕСА_3 становить 43 937,41 грн., інфляційна складова боргу - 12 436,08 грн., 3 % річних - 3 720,98 грн. (а.с. 6-7 т. 1). 
При цьому з березня 2022 року нарахування інфляції та 3% річних позивачем не здійснювалось.
Згідно розрахунку наданого ТОВ «Євро-Реконструкція», заборгованість зі сплати послуг з постачання гарячої води у квартиру АДРЕСА_3 становить 39 562,45 грн., інфляційна складова боргу - 10 558,26 грн., 3 % річних - 3 114,71 грн. (а.с. 8-9 т. 1).
При цьому з березня 2022 року нарахування інфляції та 3% річних позивачем не здійснювалось.
ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідачка ОСОБА_1 померла, що підтверджується актовим записом про смерть № 439, на підставі якого 22.02.2024 року Дніпровським відділом державної реєстації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 200 т. 1).
Спадкова справа щодо спадщини померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 гр. ОСОБА_1 не заводилась, що підтверджується листом-відповіддю Шістнадцятою київської державної нотаріальної контори № 1086/01-16 від 20.05.2025 року (а.с. 224-226 т. 1).

Норми права.
Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання таких послуг, регулюються як нормами ЦК України, так і Законом України "Про житлово-комунальні послуги" від 09.11.2017 № 2189-VIII, за період з 2015 року Законом України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 № 1875-IV, а також іншими нормативно-правовими актами у галузі цивільного, житлового законодавства та актами, що регулюють відносини у сфері надання житлово-комунальних послуг.
Відповідно до частини сьомої статті 26 Закону України № 1875-IV "Про житлово-комунальні послуги" договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання.
Проте, договір про надання послуг, який був передбачений чинними нормативно правовими актами на момент виникнення заборгованості між відповідачами та ТОВ "Євро-Реконструкція" не був укладений, а також заява-приєднання до умов індивідуальних типових договорів споживачами послуг до ТОВ "Євро-Реконструкція" від мешканців вказаної квартири з метою їх ідентифікації - не надавалася.
Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Згідно зі статтею 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та підтверджена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18).
Житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг (п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09.11.2017 № 2189-VIII). 
Частиною першою статті 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (у редакції Закону від 24 червня 2004 року N 1875-VI) передбачено, що залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).
Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (у редакції Закону від 24 червня 2004 року N 1875-VI) передбачене право споживача вчасно одержувати якісні житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та згідно з умовами договору на надання таких послуг.
Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Відповідно до положень частини першої статті 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (у редакції Закону від 09 листопада 2017 року N 2189-VIII) споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Згідно із пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року N 45, власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.
Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року за N 630 (які діяли до 02.02.2022 року) регулювали відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.
За змістом пунктів 18, 30 Правил, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки.
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із положеннями статей 525, 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.
У відповідності до ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII, дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII, споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг.
Відповідно до ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).
На позивача покладається обов`язок доказування в частині визначення розміру заборгованості, що підлягає стягненню. На відповідача покладається обов`язок довести необґрунтованість заявлених вимог.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Оцінка суду.
Щодо клопотання відповідача про застосування строків позовної давності, суд зазначає таке.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).
За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина третя статті 267 ЦК України).
Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.
Судом встановлено, що позивач звернувся до суду з цим позовом 10.10.2023 року та просить стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за період з грудня 2015 року по 01.09.2023 року включно, тобто, після спливу позовної давності щодо щомісячних платежів за період, що виник до 01.09.2020 року.
Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.
Законом № 540-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».
У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності, і всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).
Отже, Законом № 540-IX, який набрав чинності 02 квітня 2020 року, було продовжено перебіг позовної давності для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на час дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), тому заява відповідачки про застосування наслідків спливу позовної давності не підлягає задоволенню судом.
Із цим позовом ТОВ «Євро-Реконструкція» звернувся до суду 10.10.2023 року, однак, враховуючи, що пунктом 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України перебіг строку позовної давності продовжено на строк дії карантину, внесені до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України зміни набули чинності з 02 квітня 2020 року, відповідно не є пропущеним строк позовної давності щодо платежів, строк сплати яких станом на 02 квітня 2017 року не завершився.
З урахуванням пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та часу введення в Україні карантину з 12 березня 2020 року у межах позовної давності знаходиться період з березня 2017 року.
З огляду на викладене, суд вбачає підстави для застосування наслідків пропуску строку позовної давності до позовних вимог, які заявлені за період з грудня 2015 року до 12.03.2017 року.

Щодо позовних вимог до відповідача ОСОБА_2 .
Судом встановлено, що з 05.07.1988 року відповідачі були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_4 .
ОСОБА_1 була зареєстрована та проживала у зазначеній квартирі до дня своєї смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
ОСОБА_2 залишався зареєстрованим у спірній квартирі до 28.10.2025 року, тобто до набрання законної сили рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 03.07.2025 року про його виселення. Доказів зміни місця його реєстрації до цього часу матеріали справи не містять.
Таким чином, у спірний період відповідач ОСОБА_2 мав статус споживача житлово-комунальних послуг у розумінні Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а тому є належним відповідачем у справі.
Разом із тим судом встановлено, що ОСОБА_2 тривалий час фактично не проживав у спірній квартирі. Зазначені обставини підтверджуються постановою Київського апеляційного суду від 28.10.2025 року у справі № 753/5777/25, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 09.06.2026 року, актом про фактичне непроживання особи від 26.03.2025 року, а також іншими доказами, дослідженими судом.
Хоча зазначені судові рішення не мають преюдиційного значення для вирішення цього спору, оскільки ухвалені в іншій справі з іншим предметом позову, встановлені ними фактичні обставини оцінюються судом у сукупності з іншими доказами відповідно до статті 89 ЦПК України.
Встановлені судом обставини свідчать, що ОСОБА_2 фактично не користувався послугами з постачання гарячої води, а тому підстави для покладення на нього обов`язку зі сплати вартості таких послуг відсутні.
Разом із тим відповідно до пункту 6 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ОСОБА_2 , як споживач, не звільняється від обов`язку оплачувати витрати з постачання теплової енергії, якщо вони надавалися навіть у разі його тимчасової відсутності або фактичного непроживання.
З урахуванням того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у спірний період були зареєстровані у квартирі та мали рівний обсяг обов`язків щодо оплати житлово-комунальних послуг, суд вважає обґрунтованим стягнути з ОСОБА_2 одну другу частину заборгованості за послугу з постачання теплової енергії, нарахованої за період з 13.03.2017 року по 01.09.2023 року.
У задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за послуги з постачання гарячої води слід відмовити.

Щодо позовних вимог до ОСОБА_2 , як правонаступника прав та обов`язків ОСОБА_1 .
Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та не припинилися внаслідок його смерті.
Отже, у разі прийняття спадщини до спадкоємця переходять не лише права, а й обов`язки спадкодавця, зокрема обов`язок щодо погашення його боргів. При цьому відповідальність спадкоємця обмежується вартістю майна, одержаного ним у спадщину.
Такий підхід забезпечує баланс прав та інтересів сторін спадкових правовідносин. Спадкоємець, приймаючи спадщину, набуває майнових прав, а кредитор отримує можливість задовольнити свої вимоги за рахунок спадкового майна. Водночас виконання боргових зобов`язань спадкодавця не може призводити до покладення на спадкоємця обов`язку сплатити борг у більшому розмірі, ніж вартість успадкованого ним майна, оскільки це безпідставно погіршило б його майновий стан.
Разом із тим із матеріалів справи не вбачається, що після смерті ОСОБА_1 була заведена спадкова справа або що існує спадкове майно, за рахунок якого можуть бути задоволені вимоги кредитора (ТОВ «Євро-Реконструкція»).
За таких обставин суд позбавлений можливості встановити наявність спадкового майна, його склад, вартість та межі відповідальності можливого спадкоємця за боргами спадкодавця.
Крім того, відповідач ОСОБА_2 категорично заперечує факт прийняття ним спадщини після смерті матері.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі та застосуванні норми права суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду від 20 вересня 2023 року у справі № 130/263/20 (провадження № 61-3877св22) зазначено, що, як і будь-яка презумпція, презумпція прийняття спадщини може бути спростована, зокрема шляхом спростування факту постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем.
Крім того, у постанові Верховного Суду від 21 січня 2026 року у справі № 274/7779/24 (провадження № 61-13176св25) зроблено висновок, що якщо спадкоємець не проживав постійно зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується належними та допустимими доказами, сама лише реєстрація місця проживання разом зі спадкодавцем не є беззаперечним доказом прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України.
Матеріали даної цивільної справи підтверджують лише факт реєстрації місця проживання ОСОБА_2 за однією адресою з ОСОБА_1 . Водночас судом також встановлено його тривале непроживання у спірній квартирі. За таких обставин сама лише реєстрація місця проживання не свідчить про прийняття ним спадщини.
Таким чином, матеріали справи не містять належних і допустимих доказів того, що ОСОБА_2 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_1 , а також доказів існування спадкового майна та його вартості, у межах якої він міг би відповідати за боргами спадкодавця. 
Доказів зворотного, в супереч вимогам ст.ст. 12, 81 ЦПК України, позивачем не надано.
За таких обставин позовні вимоги ТОВ «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_2 як правонаступника ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволенню не підлягають.

Перевіривши розрахунки заборгованості, які надані позивачем, суд зазначає таке.
Заперечення відповідача щодо обґрунтованості правильності нарахування основної суми заборгованості не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи по суті.
Наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідає матеріалам справи та не спростований належними і допустимими доказами. 
Відповідач не надав власного контррозрахунку заборгованості, не зазначив конкретних помилок у здійснених позивачем нарахуваннях та не подав доказів, які б свідчили про неправильність визначеного позивачем розміру боргу.
Саме лише припущення відповідача про те, що розрахунок заборгованості здійснено неправильно, без урахування тих чи інших показників (зокрема показань приладів обліку), без надання належних і допустимих доказів на підтвердження таких доводів, не може свідчити про неправильність нарахувань, здійснених позивачем.
З огляду на викладене, підстав вважати розрахунок основної суми заборгованості, наданий позивачем, неправильним, недостовірним чи таким, що не підтверджує розмір заявленої до стягнення заборгованості, суд не вбачає.
Водночас під час перевірки розрахунків інших складових заборгованості, які надані позивачем, судом встановлено, що такі є некоректними.
Розрахунок інфляційних втрат здійснюється за формулою: ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 ), де ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ....., ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. 
Розрахунок 3% річних здійснюється за формулою: сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення. 
Здійснивши власний розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, судом встановлено, що за період з 13.03.2017 по 23.02.2022 року 3% річних від суми заборгованості з оплати послуг за постачання теплової енергії у розмірі 27 451,77 грн. (яка виникла за період з 13.03.2017 по 23.02.2022 ро) становить 4 079,41 грн., а інфляційне збільшення - 14 045,76 грн.
Відповідно половина від цієї суми, що підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 мала б становити 2 039,70 грн. - 3% річних та 7 022,88 грн. - інфляційні втрати.
Перевіривши надані розрахунки, враховуючи, що відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, у сумі 26 196,42 грн., з яких:
- 18 999,81 грн. - основна сума боргу (з розрахунку: 43 937,41 - 5 937,79 = 37 999,62 грн.; 37 999,62 : 2 = 18 999,81 грн.), 
- 1 736,42 грн. - 3% річних (з розрахунку: 3 720,98 - 248,14 грн. = 3 472,84 грн.; 3 472,84 : 2 = 1 736,42 грн.) 
- 5 460,19 грн. - інфляційні втрати (з розрахунку: 12 436,08 - 1 515,70 = 10 920,38 грн.; 10 920,38 : 2 = 5 460,19 грн.).

Щодо інших заперечень проти позову, суд зазначає таке.
Суд відхиляє як необґрунтовані доводи представника відповідача про те, що представник позивача не мав повноважень на звернення до суду з цим позовом.
Питання щодо належного підтвердження повноважень представника позивача було перевірено судом під час вирішення питання про відкриття провадження у справі. За результатами такої перевірки суд дійшов висновку про наявність підстав для прийняття позовної заяви до розгляду. Будь-яких нових обставин чи доказів, які б свідчили про відсутність або припинення повноважень представника позивача, відповідачем не наведено.
Крім того, повноваження іншого представника позивача - Кравченко О.П., яка брала участь у судових засіданнях, також були перевірені судом та підтверджені належними документами.
За таких обставин підстав для висновку про відсутність у представників позивача належних повноважень суд не вбачає.

Судовий збір
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Так, позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 2 684,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією кредитового переказу коштів № 7767536674 від 22.09.2023 року (а.с. 21 т. 1).
З огляду на те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, у розмірі 26 196,42 грн., відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ТОВ «Євро-Реконструкція» слід стягнути 620,00 грн. судового збору (з розрахунку: 2 684,00 грн. х 23,10 %).
Оскільки сторони не заявляли вимог про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та не подали доказів їх понесення, підстав для їх розподілу між сторонами суд не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 509, 526, 625, 634, 642 ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII, Законом України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 № 1875-IV, статтями 81, 89, 141, 259, 263-265, 353 ЦПК України, Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" заборгованість за послугу з постачання теплової енергії за період з 13.03.2017 по 01.09.2023 року у розмірі 18 999,81 грн., 3% річних розраховані за період з 13.03.2017 по 23.02.2022 року у розмірі 1 736,42 грн., інфляційні втрати розраховані за період з 13.03.2017 по 23.02.2022 року у розмірі 5 460,19 грн., судовий збір у розмірі 620,00 грн., а всього в сумі 26 816 (двадцять шість тисяч вісімсот шістнадцять) гривень 42 копійки.
Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відомості про учасників справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція", код ЄДРПОУ 37739041, адреса місцезнаходження: 02094, м. Київ, вул. Гната Хоткевича, 20.
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , остання відома адреса реєстрації: АДРЕСА_4 .

Суддя:          Осіпенко Л.М.