| ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/25079/24 Суддя (судді) першої інстанції: Білоноженко М.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2026 року м. Київ
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді Безименної Н.В.
суддів Аліменка В.О., Терези Ю.О.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про визнання протиправною та скасування постанови, 

В С Т А Н О В И Л А
Позивач звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Стажука П.П. від 25.09.2023 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження НОМЕР_1 в сумі 196,00 грн.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11 червня 2024 року позовну залишено без руху та надано строк для усунення недоліків шляхом подання суду платіжного документа про сплату судового збору у розмірі 1211,20 грн.
Позивачем було подано заяву на виконання вимог ухвали суду, в якій останній просив звільнити позивача від сплати судового збору, оскільки за 2023 рік він не отримав жодного доходу, що підтверджується довідкою від 03.05.2024 №2654-24-05959, виданою Державною податкової службою України.
У зв`язку з перебуванням у відпустці по догляду за дитиною судді, в провадженні якого перебувала справа №320/25079/24, остання передана на повторний автоматизований розподіл між суддями, за результатами якого для розгляду справи визначено іншого суддю.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2024 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків шляхом подання до суду заяви про усунення недоліків до якої необхідно долучити або квитанцію про сплату судового збору у розмірі 1211,20 грн або належним чином довідку з Пенсійного фонду України про нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії за 2023 рік.
Позивач подав заяву про усунення недоліків, в якій зауважив, що Закон України «Про судовий збір» не містить визначення «дохід», а пенсія позивача не є доходом, що підтверджується висновком, викладеним у постанові Конституційного Суду України у справі №1-р/2018. Крім того, позивач наголосив, що він не є отримувачем пенсії. Також, позивач закрив останній рахунок, з якого було списано 2925,10 грн, а тому в останнього немає можливості сплатити судовий збір.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2024 року позовну заяву повернуто позивачу з усіма доданими до неї документами, у зв`язку з невиконанням позивачем вимог ухвали від 02 жовтня 2024 року.
Не погоджуючись з ухвалою від 18 листопада 2024 року, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та прийняти нове судове рішення, яким направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Скаржник вказує, що зазначені в ухвалі суду першої інстанції від 02 жовтня 2024 року про залишення позовної заяви без руху недоліки щодо подання доказів на підтвердження свого скрутного фінансового стану -усунув, а суд не мав права вимагати від позивача довідку з Пенсійного фонду України про нарахування та виплату пенсії за 2023 рік, оскільки це не передбачено законом. 
Підсумовуючи викладене, скаржник вважає, що суд першої інстанції порушив право позивача на доступ до суду.
Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався. Будь-які його письмові пояснення в матеріалах справи відсутні.
Згідно з ч.2 ст.312 КАС України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 5 - 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження). З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.
Беручи до уваги, що позивачем в апеляційному порядку оскаржується ухвала про повернення позовної заяви, яка зазначена в п.3 ч.1 ст.294 КАС України, в силу ч.2 ст.312 КАС України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви, дійшов висновку, що позивачем не усунуто недоліки позовної заяви у встановлений судом строк.
За наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку колегія суддів доходить наступних висновків.
В ухвалі про повернення позовної заяви зазначено, що доказами усунення недоліків можуть слугувати: довідка органу Пенсійного фонду України про розмір виплаченої пенсії за попередній календарний рік разом із довідкою органу доходів і зборів про відсутність інших доходів за попередній календарний рік.
Як на підставу зазначеного, суд першої інстанції посилався на висновок Верховного суду, викладеною в ухвалах від 30.09.2020 у справі №640/22585/19, від 07.12.2020 у справі №560/4280/20.
Проте, посилання на висновки Верховного суду, викладені в ухвалах колегія суддів не зобов`язана брати до уваги, оскільки вони не є обов`язковими для врахування, відповідно до КАС України.
Крім того, як зазначено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17, незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступив Верховний Суд, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду.
Верховний Суд у постанові від 18 травня 2026 року у справі № 380/21568/25 дійшов висновку, що документом, який відображає всю суму доходу позивача за попередній календарний рік може бути, зокрема, довідка про суми виплачених доходів та утриманих податків, яка формується на підставі відомостей, що містяться у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків.
Розвиваючи вказаний підхід Верховний Суд зазначив, що Державний реєстр фізичних осіб - платників податків створений для забезпечення єдиного державного обліку фізичних осіб, які зобов`язані сплачувати податки, збори у порядку та на умовах, що визначаються Податковим кодексом України та іншими нормативно-правовими актами України, з метою створення умов для здійснення контролюючими органами контролю за правильністю нарахування, своєчасністю і повнотою сплати податків, нарахованих фінансових санкцій, дотриманням податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи (пункт 1 Положення про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29 вересня 2017 року № 822; далі - Положення).
Відповідно до підпунктів 2, 3 пункту 1 розділу V Положення до Державного реєстру включаються:
- дані про фізичних осіб, а саме: джерела отримання доходів; об`єкти оподаткування; сума нарахованого та / або виплаченого доходу; сума нарахованого та / або перерахованого податку; сума нарахованого та / або перерахованого військового збору; інформація про податкову знижку та податкові пільги платника податків;
- відомості про державну реєстрацію, реєстрацію і взяття на облік фізичних осіб - підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність.
Отже, у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків повинні міститися відомості про всі доходи фізичної особи, незалежно від джерела їх походження та підстави виплати.
Колегія суддів звертає увагу, що повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції вказав, що позивачем не додано довідку органу Пенсійного фонду України про відсутність виплати пенсії або перебування на обліку в органах, а лише констатовано факт, що позивач не отримує пенсію, а також не надано довідку органу доходів і зборів про відсутність інших доходів за попередній календарний рік.
Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що під час вирішення питання про звільнення позивача від сплати судового збору за подання позовної заяви, судом першої інстанції не було надано належної правової оцінки усім доказам, які були надані останнім на підтвердження свого майнового стану.
Так, згідно з матеріалами справи, на підтвердження свого майнового стану ОСОБА_1 надав до суду першої інстанції, зокрема, відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору від 03 травня 2024 року (а.с. 10).
Колегія суддів звертає увагу, що загальний період, за який було сформовано такий витяг, складався за період з першого кварталу по 4 квартал 2023 року. Тобто, позивач надав довідку, у якій наявна інформація його річного доходу саме за попередній рік, що передував даті звернення з позовною заявою (січень 2024 року).
Однак судом першої інстанції взагалі не було досліджено вказану копію довідки про доходи і не надано їй належної оцінки у контексті встановлення дійсного матеріального стану позивача.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає передчасним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору та, як наслідок, повернення його позовної заяви.
Колегія суддів також вважає за необхідне зауважити, що питання стосовно доступу особи до правосуддя неодноразово було предметом судового розгляду Європейського суду з прав людини.
Так, Європейський суд з прав людини у своїй практиці наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження. Для ЄСПЛ природа перешкод у реалізації права на доступ до суду не має принципового значення.
Отже, зміст права на захист полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про повернення адміністративного позову позивачу, тому оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.
У зв`язку з викладеним, колегія суддів апеляційної інстанції вважає обґрунтованими доводи скаржника про порушення судом першої інстанції норм процесуальних права.
Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до статті 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
На підставі вищевикладеного, враховуючи, що порушення судом першої інстанції норм процесуального права призвело до неправильного вирішення питання, колегія суддів вважає, що ухвала про повернення позовної заяви підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст.243, 308, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2024 року про повернення позовної заяви скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
Текст постанови виготовлено 14 вересня 2026 року.

Суддя-доповідач Н.В. Безименна

Судді В.О.Аліменко

Ю.О.Тереза