Справа № 161/13070/26  Провадження №33/802/827/26 | Головуючий у 1 інстанції:Ковтуненко В. В.
| Доповідач: Гапончук  В. В.

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2026 року         місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
судді - Гапончука В.В.,
за участю 
захисника особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - Лохмана С.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу захисника Лохмана Сергія Олександровича в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 липня 2026 року про притягнення  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, місце роботи невідоме, до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КпАП України,
В С Т А Н О В И В:
Постановою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23.07.2026 року  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, місце роботи невідоме, РНОКПП НОМЕР_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, і піддано його адміністративному стягненню в вигляді накладення адміністративного штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в гривневому еквіваленті становить 17 000 гривень з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів на строк один рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, місце роботи невідоме, РНОКПП НОМЕР_1 , на користь держави судовий збір в сумі 665,60 гривень.
ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 11.06.2026 року о 00.01 годині, по проспекту Соборності, 9а, в місті Луцьку, керував транспортним засобом - електросамокатом «Джет 310-066», в стані алкогольного сп`яніння. Огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку проводився з використанням спеціального технічного засобу - ALCOTEST DRAGER 6810. Згідно чеку алкотестера, ОСОБА_1 перебував в стані алкогольного сп`яніння, вміст алкоголю в крові становив 2,27 проміле, чим порушив вимоги п.2.9А ПДР, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КпАП України (а.с.28-29).
Не погоджуючись із постановою судді захисник Лохман С.О. в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що оскаржувана постанова є незаконною, прийнятою з порушенням норм матеріального і процесуального права. 
Вказує на те, що працівники патрульної поліції підійшли до ОСОБА_1 , який стояв на тротуарі, і почали вести з ним бесіду. Факт керування будь-яким транспортним засобом не зафіксовано, доказів саме керування не було надано. Окрім цього, працівниками поліції не було повідомлено ОСОБА_1 про причини зупинки відповідно до вимог чинного законодавства. 
Також звертає увагу на те, що на відео з бодікамер, що долучені до матерів справи, не зафіксовано та не показано, що Драгер був відкалібрований, тобто був готовий до об`єктивного оцінювання стану алкогольного сп`яніння, що на його думку, є порушенням процедури проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння. 
Окрім цього, у протоколі відносно ОСОБА_1 та матеріалах справи не містяться відомості про технічні характеристики електросамоката, що унеможливлює оцінку такого як транспортного засобу, у зв`язку з чим вважають що справа про притягнення ОСОБА_1 підлягає закриттю.
Просить скасувати постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23.07.2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КпАП України та прийняти нову, якою провадження у справі відносно ОСОБА_1 закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення (а.с.34-42). 
В судове засідання особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду справи не з`явився, клопотань про перенесення розгляду справи не подавав. Захисник не заперечував щодо продовження слухання справи у відсутності його довірителя. А тому апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності ОСОБА_1 , відповідно до вимог ст.268 КпАП України.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши захисника, який підтримав останню з мотивів, викладених в ній, та просив її задовольнити, приходжу до наступного висновку.
Відповідно до статтей 245, 252, 280 КпАП України при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
На думку апеляційного суду вказаних вимог закону при розгляді справи суд першої інстанції дотримався в повному обсязі.
Судом вжито всіх заходів, передбачених КпАП України, для з`ясування питання, зокрема про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, а тому вищевказаний висновок суду є правильним і повністю відповідає вимогам ст.280 КпАП України.
Факт вчинення ОСОБА_1 згаданого адміністративного правопорушення за обставин, зазначених в оскаржуваній постанові судді, підтверджуються зібраними у справі і належним чином дослідженими місцевим судом доказами. Так, його вина у вчиненні цього адміністративного проступку повністю доводиться:
-протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 689647 від 11.06.2026 року щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КпАП України (а.с.1);
-роздруківкою приладу «Drager Alcotest 6120» від 11.06.2026 року доводиться, що ОСОБА_1 на момент вчинення адміністративного правопорушення перебував у стані алкогольного сп`яніння; результат тесту - 2,27 % (а.с.2);
-актом огляду на стан алкогольного сп?яніння з використанням спеціальних технічних засобівщодо ОСОБА_1 (а.с.4);
-направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції щодо ОСОБА_1 (а.с.5);
-рапортом поліцейського УПП у Волинській області Мельника Т.В. від 11.06.2026 року (а.с.6); 
-відеозаписом події із нагрудної камери поліцейського (а.с.7).
Згідно довідки від 11.06.2026 року, складеної старшим інспектором відділу адміністративної практики УПП у Волинській області Родзінської І., вбачається, що відповідно до бази даних ІКС ІПНП наявна інформація щодо отримання посвідчення водія громадянином ОСОБА_1 , не має повторності вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КпАП України (а.с.3).
Долучені до матеріалів адміністративної справи відеозаписи підтверджують винуватість ОСОБА_1 в сукупності з іншими дослідженими судом доказами. Підстав вважати дії поліцейських незаконними, а зібрані у ході досудової підготовки матеріалів докази недопустимими немає. 
Апеляційний суд зазначає, що поліцейським дотримано вимоги Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МОЗ та МВС України № 1452/735 від 09.11.2015 року. 
Працівники поліції при пропозиції пройти огляд на виявлення стану алкогольного сп`яніння та складенні адміністративних матеріалів діяли цілком у законний спосіб.
Не заслуговують на увагу апеляційного суду доводи захисника про недоведеність факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, незаконність його зупинки, недотримання працівниками поліції процедури проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, а також про відсутність у матеріалах справи технічних характеристик електросамоката.
Щодо доводів про відсутність доказів факту керування транспортним засобом, то вони є неспроможними, оскільки саме по собі посилання захисника на те, що працівники поліції підійшли до ОСОБА_1 , який перебував на тротуарі, не спростовує факту керування ним транспортним засобом до моменту початку відповідної відеофіксації. Відеозапис з нагрудної камери є лише одним із доказів у справі та підлягає оцінці у сукупності з іншими доказами. 
Таким чином, обставина, що на початковому фрагменті наданого відеозапису ОСОБА_1 вже не здійснював рух транспортним засобом, не означає, що до початку відеофіксації він таким транспортним засобом не керував. Питання щодо факту керування підлягає вирішенню судом на підставі всієї сукупності доказів, зокрема змісту протоколу про адміністративне правопорушення, пояснень учасників події, відеозаписів та інших матеріалів справи.
Відтак доводи апеляційної скарги в цій частині фактично зводяться до надання переваги окремому доказу перед іншими доказами, що саме по собі не свідчить про недоведеність події адміністративного правопорушення.
Щодо мотивів апелянта про відсутність у працівників поліції законних підстав для зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , то вони є безпідставними, оскільки працівниками поліції було повідомлено водія про порушення ним комендантської години. Окрім цього, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що з огляду на правовий аналіз норм Правил дорожнього руху незгода водія із причинами зупинки або ненадання працівниками поліції доказів вчинення правопорушення, не позбавляє водія обов`язку на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, та не впливає на причину зупинки.
Щодо доводів захисника про те, що на відеозаписах не зафіксовано момент перевірки або підтвердження готовності приладу Drager до проведення огляду, вони також не можуть бути визнані обґрунтованими.
Відповідно до чинної Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 року № 1452/735, огляд на стан сп`яніння на місці зупинки проводиться із застосуванням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування, з дотриманням установленої процедури.
При цьому законодавство не встановлює правила, відповідно до якого допустимість результату огляду залежить виключно від того, чи зафіксовано на відеозаписі кожну технічну операцію з підготовки приладу до вимірювання.
Відсутність на відеозаписі окремого кадру, на якому було б видно технічний стан приладу або факт його підготовки до вимірювання, не є доказом того, що прилад не був справним, не пройшов необхідних процедур або не був готовий до проведення огляду.
Натомість належність технічного засобу до відповідного типу, його метрологічний стан та можливість використання для проведення огляду можуть підтверджуватися відповідними документами на прилад. Сторона захисту не надала доказів його несправності або непридатності до використання.
Отже, твердження захисника про те, що відсутність на відео безпосередньої демонстрації «калібрування» або готовності приладу автоматично робить результат огляду недопустимим, ґрунтується на неправильному ототожненні обставин, які можуть бути підтверджені різними доказами, з обов`язковістю їх виключно відеофіксації.
Не заслуговують на увагу і доводи щодо відсутності в протоколі та матеріалах справи технічних характеристик електросамоката.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 15.03.2023 року у справі № 127/5920/22, використання електросамоката або іншого подібного засобу для переміщення особи як учасника дорожнього руху є джерелом підвищеної небезпеки, якщо такий засіб приводиться в рух за допомогою встановленого на ньому електричного двигуна. При цьому для такої правової оцінки характеристика електросамоката як механічного транспортного засобу з урахуванням потужності електродвигуна сама по собі визначального значення не має. Такий підхід застосовується і в актуальній судовій практиці у справах за ст.130 КпАП України.
Крім того, законодавство визначає електричний колісний транспортний засіб як дво- і більше колісний транспортний засіб, оснащений виключно електричними тяговими двигунами та системою акумулювання електричної енергії, яка має технічні можливості заряджатися від зовнішнього джерела електричної енергії.
Таким чином, відсутність у протоколі конкретної потужності електродвигуна або інших технічних характеристик електросамоката сама по собі не свідчить про те, що ОСОБА_1 керував засобом, який не є транспортним засобом у розумінні законодавства та ст.130 КпАП України.
Більше того, сторона захисту, посилаючись на відсутність технічних характеристик, фактично не стверджує, що електросамокат не мав електродвигуна або що він не приводився ним у рух, а лише ставить під сумнів відсутність у матеріалах окремих технічних даних. Однак така обставина не спростовує встановленого судом факту використання ОСОБА_1 електросамоката як засобу пересування.
Слід також врахувати, що відповідальність за ст.130 КпАП України у відповідному випадку пов`язується не з наявністю чи відсутністю державної реєстрації електросамоката, а з фактом керування транспортним засобом та вчиненням передбачених цією нормою дій.
Отже, відсутність у протоколі окремої графи із зазначенням потужності електродвигуна, максимальної швидкості чи інших технічних параметрів електросамоката не є безумовною підставою для закриття провадження у справі.
У сукупності наведені захисником обставини не спростовують встановлених судом першої інстанції фактичних обставин, не свідчать про істотне порушення процедури проведення огляду та не підтверджують недопустимість доказів.
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги захисника щодо недоведеності факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, порушення порядку його зупинки, неналежної підготовки приладу Drager до проведення огляду та відсутності технічних характеристик електросамоката є необґрунтованими, оскільки ґрунтуються переважно на припущеннях та не спростовують сукупності доказів, покладених судом першої інстанції в основу постанови.
З огляду на те, що вивченням матеріалів справи не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження судом обставин справи про адміністративні правопорушення, не має підстав вважати, що в ньому допущена суттєва неповнота судового розгляду.
Апеляційний суд приходить до висновку, що підстави для закриття провадження у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, відсутні.
Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності вважаю, що винність ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення є повністю доведеною належними та допустимими доказами в розумінні ст.251 КпАП України, які містяться в матеріалах справи.
Вищевикладені докази у своїй сукупності відтворюють реальну картину перебігу подій, є чіткими та послідовними та не викликають сумніву в апеляційного суду.
Апеляційний суд вважає, що усі доводи апелянта, які викладені в апеляційній скарзі, щодо незаконності судового рішення, жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції, а на думку апеляційного суду, фактично спрямовані на уникнення ОСОБА_1 адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КпАП України.
З урахуванням наведеного апеляційний суд вважає, що місцевий суд обґрунтовано визнав винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, постанова судді першої інстанції є законною та мотивованою, а накладене на ОСОБА_1 безальтернативне стягнення відповідає вимогам ст.ст.23, 33 КпАП України. 
За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було прийнято законне і обґрунтоване рішення, при цьому доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та зміни чи скасування оскаржуваної постанови.
На підставі викладеного, керуючись статтею 294 КпАП України, - 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу захисника Лохмана Сергія Олександровича в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 липня 2026 року про притягнення  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КпАП України, залишити без змін.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського апеляційного суду        Гапончук В.В.