ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2026 року	м. Львів	Справа № 380/12347/25 пров. № А/857/36295/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
судді-доповідача Шинкар Т.І.,
суддів Довгої О.І.,
Запотічного І.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Відокремленого підрозділу «Лікарня Князя Лева» комунального некомерційного підприємства «Львівське територіальне медичне об`єднання «Клінічна лікарня планового лікування, реабілітації та паліативної допомоги» на рішення Львівського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Брильовський Р.М.), ухвалене у порядку спрощеного позовного провадження в м. Львові 05 серпня 2025 року у справі № 380/12347/25 за позовом ОСОБА_1 до Відокремленого підрозділу «Лікарня Князя Лева» комунального некомерційного підприємства «Львівське територіальне медичне об`єднання «Клінічна лікарня планового лікування, реабілітації та паліативної допомоги» про визнання дії та бездіяльності протиправними,

В С Т А Н О В И В :

17.06.2025 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Відокремленого підрозділу «Лікарня Князя Лева» комунального некомерційного підприємства «Львівське територіальне медичне об`єднання «Клінічна лікарня планового лікування, реабілітації та паліативної допомоги» (далі – Відокремлений підрозділ «Лікарня Князя Лева»), просила: визнати бездіяльність відокремленого підрозділу «Лікарня Князя Лева» протиправною щодо ненадання відповіді на запит від 10.12.2024 та запитуваної у ньому інформації; зобов`язати відокремлений підрозділ «Лікарня Князя Лева» у п`ятиденний строк з моменту набрання судовим рішенням законної сили надати відповідь на запит від 10.12.2024 та запитувану у ньому інформацію.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2025 року позов задоволено.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що розпорядник інформації зобов`язаний надати відповідь на запит не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. Суд першої інстанції вказав, що позивач, скориставшись своїм законним правом на отримання публічної інформації, правомірно звернувся до розпорядника запитуваної ним інформації, а саме до відповідача із запитом на інформацію. Суд першої інстанції зазначив, що відповідач - Відокремлений підрозділ «Лікарня Князя Лева» Комунального некомерційного підприємства «Львівське територіальне медичне об`єднання «Клінічна лікарня планового лікування, реабілітації та паліативної допомоги» відповіді на запит позивача від 10.12.2024 не надав. Суд першої інстанції дійшов висновку, що запит про доступ до публічної інформації про надання відомостей належним чином розглянутий не був, що свідчить про неправомірну бездіяльність відповідача у ненаданні відповіді на запит позивача та, відповідно, наявність правових підстав для задоволення позову.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Відокремлений підрозділ «Лікарня Князя Лева» комунального некомерційного підприємства «Львівське територіальне медичне об`єднання «Клінічна лікарня планового лікування, реабілітації та паліативної допомоги» подав апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2025 року та відмовити в позовних вимогах в повному обсязі. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що позов до Відокремленого підрозділу «Лікарня Князя Лева» Комунального некомерційного підприємства «Львівське територіальне медичне об`єднання «Клінічна лікарня планового лікування, реабілітації та паліативної допомоги», який не є суб`єктом владних повноважень, більш того, не є юридичною особою, не може бути задоволений, оскільки такий підрозділ не наділений процесуальною дієздатністю і не може бути стороною в адміністративному процесі. Скаржник вказує, що згідно із чинним законодавством України, медична таємниця (інформація про пацієнта) є конфіденційною і захищена законом. Скаржник зазначає, що публічна інформація, яка не є конфіденційною, включає інформацію про діяльність державних органів, використання бюджетних коштів, надання медичних послуг тощо, але це не стосується персональних даних пацієнтів. Скаржник також вказує, що визначати медичну інформацію як публічну інформації явно некоректно, а вимагати видати всю або частину медичної документації чи інформацію із цієї медичної документації на руки родичам чи іншим особам на підставі того, що вони є спадкоємцями померлого, — неправомірно. 
Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.
Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.
З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що 10 грудня 2024 року на офіційну електронну адресу відокремленого підрозділу «Лікарня Князя Лева» комунального некомерційного підприємства «Львівське територіальне медичне об`єднання «Клінічна лікарня планового лікування, реабілітації та паліативної допомоги» ОСОБА_1 надіслала запит з проханням підтвердити факт періодичного перебування з 01.01.2015 по 25.01.2020 на лікуванні у терапевтичному відділенні КНП «Львівська 1-а міська клінічна лікарня ім. Князя Лева» її бабці по материнській лінії, ОСОБА_2 , надавши інформацію у хронологічному порядку щодо дат надходжень її до стаціонару та дат виписок.
Станом на 17.06.2025 відокремлений підрозділ «Лікарня Князя Лева» не надав відповіді на запит ОСОБА_1 від 10.12.2024 та запитуваної у ньому інформації.
Вважаючи бездіяльність щодо ненадання відповіді протиправною, ОСОБА_1 звернулась з позовом до суду.
Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, суд апеляційної інстанції враховує такі підстави.
Згідно з частиною другою статті 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом та інформації, що становить суспільний інтерес, визначає Закон України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 № 2939-VI, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі – Закон № 2939-VI).
Відповідно до статті 1 Закону № 2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.
Згідно з статтею 4 Закону № 2939-VI доступ до публічної інформації відповідно до цього Закону здійснюється на принципах: 1) прозорості та відкритості діяльності суб`єктів владних повноважень; 2) вільного отримання, поширення та будь-якого іншого використання інформації, що була надана або оприлюднена відповідно до цього Закону, крім обмежень, встановлених законом; 3) рівноправності, незалежно від ознак раси, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак.
Доступ до інформації забезпечується шляхом, зокрема надання інформації за запитами на інформацію (пункт 2 частини 1 статті 5 Закону № 2939-VI).
Розпорядником інформації є особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків (пункт 3 частини 1 статті 13 Закону № 2939-VI. 
Відповідно до статті 14 Закону № 2939-VI розпорядники інформації зобов`язані: 1) оприлюднювати інформацію, передбачену цим та іншими законами; 2) систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні; 3) вести облік запитів на інформацію; 4) визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо; 5) мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації та оприлюднення інформації; 6) надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.
Згідно з статтею 20 Закону № 2939-VI розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
У разі якщо запит на інформацію стосується інформації, необхідної для захисту життя чи свободи особи, щодо стану довкілля, якості харчових продуктів і предметів побуту, аварій, катастроф, небезпечних природних явищ та інших надзвичайних подій, що сталися або можуть статись і загрожують безпеці громадян, відповідь має бути надана не пізніше 48 годин з дня отримання запиту.
Клопотання про термінове опрацювання запиту має бути обґрунтованим.
У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
Підстави для відмови в задоволенні запиту на інформацію визначені у статті 22 Закону № 2939-VI відповідно до положень якої розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.
Відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.
Розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.
У відмові в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено: 1) прізвище, ім`я, по батькові та посаду особи, відповідальної за розгляд запиту розпорядником інформації; 2) дату відмови; 3) мотивовану підставу відмови; 4) порядок оскарження відмови; 5) підпис.
Відмова в задоволенні запиту на інформацію надається в письмовій формі.
Отже, положення Закону № 2939-VI визначають публічну інформацію як таку, що зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях і знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації. Інформації, що міститься в кількох документах і може бути зібрана і надана без значних інтелектуальних зусиль, також відповідає критеріям «відображення та документування» і є публічною. 
При цьому вказаними нормами закріплена правова процедура розгляду запитів на інформацію, яка гарантує доступ особи до інформації, обов`язок розглянути запит і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
В будь-якому з наведених випадків розпорядник інформації (належний чи неналежний) має обов`язок надати відповідь на запит чи повідомити запитувача у строк, передбачений Законом України «Про доступ до публічної інформації», а запитувач інформації має право на отримання такої відповіді чи повідомлення. Розпорядник інформації повинен сумлінно, відповідально поставитись до виконання своїх обов`язків (принцип добросовісності), керуючись законами логіки, здоровим глуздом та загальними нормами моралі (принцип розсудливості).
Таким чином, розпорядник інформації повинен керуватися принципом добросовісності і розсудливості та не застосовувати формалістичний підхід до вирішення питання, а максимально сприяти (на вимогу) запитувачу, наскільки це практично можливо, у доступі до публічної інформації, гарантованої Законом України «Про доступ до публічної інформації».
З матеріалів справи суд першої інстанції встановив, що запит направлено на електронну адресу відокремленого підрозділу «Лікарня Князя Лева» комунального некомерційного підприємства «Львівське територіальне медичне об`єднання «Клінічна лікарня планового лікування, реабілітації та паліативної допомоги», якому присвоєно код ЄДРПОУ 44539261.
Водночас, 18.12.2024 Комунальне некомерційне підприємство «Львівське територіальне медичне об`єднання «Клінічна лікарня планового лікування, реабілітації та паліативної допомоги» надало письмову відповідь, яка зареєстрована за вихідним № 260205-ВИХ-181475.
У відповіді зазначено, що адміністрація КНП «Львівське ТМО 2» не вправі надати Заявниці запитувану інформацію стосовно ОСОБА_2 , оскільки за незаконне розголошення відомостей, що становлять лікарську таємницю, чинним законодавством медичним працівникам передбачена відповідальність, зокрема і кримінальна (ст. 145 ККУ). Адміністрація КНП «Львівське ТМО 2» пояснила у цій відповіді, що зможе надати позивачу для ознайомлення медичну карту гр. ОСОБА_2 , з подальшою можливістю виготовлення витягів, копій, з таких матеріалів лише у випадку отримання аргументованої ухвали суду.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що адресат запиту (Відокремлений підрозділ «Лікарня Князя Лева») є зареєстрованим відокремленим підрозділом, якому присвоєно код ЄДРПОУ 44539261, який повинен надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту, оскільки у розумінні Закону № 2939-VI є розпорядником публічної інформації і надання відповіді на інформаційний запит позивача у цій справі є його безумовним обов`язком.
Оскільки відповідач як розпорядник інформації, якому адресовано запит, відповіді на такий не надав, то суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що запит про доступ до публічної інформації про надання відомостей належним чином розглянутий не був, що вказує на неправомірну бездіяльність відповідача у ненаданні відповіді на запит позивача та, відповідно, наявність правових підстав для задоволення позову. 
Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам сторін, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, враховуючи їхній зміст та юридичну природу, суд апеляційної інстанції вважає правильними висновки суду першої інстанції щодо допущення відповідачем протиправної бездіяльності щодо не розгляду запиту на публічну інформацію, а належним способом порушеного права буде зобов`язання відповідача такий запит розглянути на надати відповідь у встановлені законом строки.
Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні викладено підстави задоволення позовних вимог, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів, повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. 
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування, оскільки не впливають на законність судового рішення.
Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Відокремленого підрозділу «Лікарня Князя Лева» комунального некомерційного підприємства «Львівське територіальне медичне об`єднання «Клінічна лікарня планового лікування залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2025 року у справі № 380/12347/25 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	Т. І. Шинкар 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	І. І. Запотічний