П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 600/5706/25-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Левицький В.К. 
Суддя-доповідач - Слободонюк М.В. 
03 вересня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Слободонюка М.В. 
суддів: Канигіної Т.С.  Кузьмишина В.М. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 01 червня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, 
В С Т А Н О В И В :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом, у якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , що полягає у невнесенні до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформації про виключення ОСОБА_1 з військового обліку;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 внести до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформацію про виключення ОСОБА_1 з військового обліку.
На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що згідно з тимчасовим посвідченням військовозобов`язаного № НОМЕР_1 від 31.08.2001 його 03.09.2006 ІНФОРМАЦІЯ_3 знято з військового обліку на підставі наказу Міністерства оборони України № 342 від 09.06.2006 як особу, раніше засуджену за тяжкий злочин. У подальшому, 02.09.2022, його виключено з військового обліку військовозобов`язаних запасу ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Разом з цим, сформувавши електронний військово-обліковий документ у застосунку Резерв+ позивач виявив, що відносно нього в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформація про виключення його з обліку відповідно до відомостей, зазначених у його тимчасовому посвідченні відсутня. Позивач вважає, що повторне взяття особи на військовий облік, на підставі нових законів, якщо її вже було виключено з обліку за підставою вчинення раніше тяжкого та особливо тяжкого злочину, є дією, яка погіршує його існуюче становище, та є обмеженням його конституційних прав і свобод. На думку позивача, відповідач був зобов`язаний виключити його з військового обліку на підставі пункту 6 частини шостої статті 37 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” та внести відповідні дані до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

ІІ. ЗМІСТ РІШЕНННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 01 червня 2026 року у задоволенні заявлених позовних вимог було відмовлено.

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що позивач був засуджений та відбував покарання у вигляді позбавлення волі, зокрема: вироком Ленінського районного суду м. Чернівці від 08.09.1995 у справі № 1-246 позивача засуджено до десяти років позбавлення волі.
Відповідно до тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 від 31.08.2001, позивача з 03.09.2006 ІНФОРМАЦІЯ_3 знято з військового обліку на підставі наказу МОУ № 342 від 09.06.2006 як раніше засуджений за тяжкий злочин.
02.09.2022 позивача взято на військовий облік військовозобов`язаних, про що внесено відповідні відомості до його Тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_2 від 02.09.2022.
В подальшому, 02.09.2022 позивача виключено з військового обліку військовозобов`язаних запасу ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі чинної на той час редакції п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону України “Про військовий обов`язок та військову службу”, як особу яка була раніше засуджена до позбавлення волі за вчинення тяжкого злочину згідно вироку Ленінського районного суду м. Чернівці від 08.09.1995, про що внесено відповідні відомості до його Тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_2 від 02.09.2022.
Згідно електронного військово-облікового документу згенерованого у застосунку “Резерв+”, сформованого станом на 18.07.2025, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_5 . Категорія обліку: військовозобов`язаний. Дата ВЛК: _. Відстрочка до _. Тип відстрочки: _. Дата взяття на облік 02.09.2022. Дата уточнення даних 15.06.2024.
02.06.2025 позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_6 із заявою, в якій зазначав, що 02.09.2022 його виключено з військового обліку з підстав як раніше засудженого за тяжкий або особливо тяжкий злочин. Однак, відповідно до даних з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів та електронного військово-облікового документу в додатку “Резерв+” він взятий на облік 02.09.2022 та продовжує перебувати по цей час, що є помилковим і неправомірним, а також створює йому додаткові проблеми при пред`явленні для перевірки документів працівникам ТЦК та СП. У зв`язку з цим позивач просив, виправити вище наведену помилку шляхом внесення змін до його відомостей в Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів про його виключення з військового обліку.
За результатами розгляду заяви, відповідач листом від 13.06.2025 за № 5795 повідомив позивача, що 18.05.2024 Законом України № 3633-ІХ “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку”, ухваленим Верховною Радою України від 11.04.2024, внесені зміни до ч. 6 ст. 37 Закону. Окресленими змінами було скасовано правову норму, відповідно до якої громадяни України, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину підлягали виключенню з військового обліку. Отже, особа, яка була виключена з військового обліку, як та, що раніше була засуджена до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину та не досягла граничного віку перебування у запасі зобов`язана прибути до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік військовозобов`язаних.
Вважаючи протиправною бездіяльність щодо невнесення змін до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформації про виключення його з військового обліку, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

ІV. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що з урахуванням змін, внесених Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку” №3633-ІХ від 11 квітня 2024 року, які набрали чинності 18 травня 2024 року, редакція частини шостої статті 37 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” не передбачає такої підстави для виключення особи з військового обліку як засудження її раніше до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.
Тобто, починаючи з 18 травня 2024 року передбачається можливість призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, зокрема, осіб, яких раніше було засуджено до позбавлення волі за вчинення тяжкого злочину. Відповідно, такі особи підлягають взяттю на військовий облік та можуть бути призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Оскільки як станом на час звернення позивача до ІНФОРМАЦІЯ_7 із заявою від 02 червня 2025 року, так і на час розгляду судом цієї справи по суті, Законом 2232-XII не передбачено можливості виключення з військового обліку осіб, які раніше були засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину, тому суд першої інстанції дійшов висновку про безпідставність доводів позову щодо наявності у ІНФОРМАЦІЯ_7 обов`язку виключити позивача з військового обліку та внесення відповідних даних до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

V. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Не погодившись із рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій покликаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив скасувати таке рішення та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог.
Свої доводи апелянт мотивує тим, що позивача 02.09.2022 виключено з військового обліку як особу, раніше засуджену до позбавлення волі за вчинення тяжкого злочину, про що внесено відомості до тимчасового посвідчення військовозобов`язаного. Водночас того ж дня його, на невідомих підставах, взято на військовий облік, що підтверджується даними Реєстру та електронним військово-обліковим документом у застосунку «Резерв+». 
Отже, взяття позивача на військовий облік відбулося до набрання чинності Законом № 3633-IX, а тому висновок суду першої інстанції про взяття його на облік саме у зв`язку з набранням чинності цим Законом є помилковим. На думку апелянта, повторне взяття позивача на військовий облік погіршує його становище, оскільки він уже був виключений з такого обліку.
Таким чином, позивач вважає, що відповідач всупереч приписам закону своєю протиправною бездіяльністю не завершив процедуру виключення його з військового обліку, а саме не вніс належні відомості до Реєстру, тим самим допустив протиправну бездіяльність.
З огляду на викладене позивач переконує, що його позовні вимоги є обґрунтованими, а висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову - безпідставними.
Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

VІ. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), а також, надаючи оцінку правильності застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За приписами статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
У зв`язку з військовою агресією РФ проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX Про затвердження Указу Президента України “Про введення воєнного стану в Україні”, постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.
В подальшому Указами Президента України воєнний стан неодноразово продовжувався. Станом на дату розгляду справи воєнний стан в Україні триває.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів регулює Закон України від 21.10.93 № 3543-XII "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" (далі - Закон № 3543-XII).
За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону № 3543-XII:
особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій (абзац п`ятий);
система військового обліку - сукупність систем військового обліку органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, які структурно складаються із керівників як організаторів ведення військового обліку, служб персоналу (посадових осіб), які безпосередньо ведуть військовий облік, об`єктів військового обліку - призовників, військовозобов`язаних, резервістів та засобів автоматизації процесів ведення військового обліку з використанням необхідних баз даних (реєстрів), визначених цим Законом та іншими законами України (абзац тринадцятий).
Відповідно до абзацу сьомого частини третьої статті 22 Закону № 3543-XII інші військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 12.03.92 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII).
За змістом частини першої, третьої та дев`ятої статті 1 цього Закону Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії:
допризовники - особи, які підлягають взяттю на військовий облік;
призовники - особи, які взяті на військовий облік;
військовослужбовці - особи, які проходять військову службу;
військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави;
резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
Призовникам, військовозобов`язаним, резервістам та військовослужбовцям оформлюється та видається військово-обліковий документ, який є документом, що визначає належність його власника до виконання військового обов`язку.
Відповідно до частини восьмої статті 2 Закону № 2232-XII виконання військового обов`язку в запасі полягає в дотриманні військовозобов`язаними порядку і правил військового обліку, проходженні зборів для збереження та вдосконалення знань, навичок і умінь, необхідних для виконання обов`язків військової служби в особливий період.
Згідно з частинами першою, п`ятою статті 33 Закону № 2232-XI військовий облік громадян України поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Підстави взяття на військовий облік, зняття та виключення з нього визначені в статті 37 Закону № 2232-XII.
Пунктом 6 частини шостої статті 37 Закону № 2232-XII в редакції, чинної до 17.05.2024, було передбачено, що виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів Служби зовнішньої розвідки України - у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України) підлягають громадяни України, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.
11.04.2024 Верховною Радою України прийнято Закон України № 3633-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку", який набрав чинності 18.05.2024 (далі - Закон № 3633-IX), яким статтю 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" викладено в новій редакції.
Так, відповідно до пункту 2 частини першої статті 37 Закону № 2232-XI в редакції Закону № 3633-IX взяттю на військовий облік військовозобов`язаних у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, у відповідних підрозділах розвідувальних органів України підлягають громадяни України, які прибули після відбування покарання з установ виконання покарань.
Частиною шостою статті 37 Закону № 2232-XI в редакції Закону № 3633-IX визначено, що виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які:
1) померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими;
2) припинили громадянство України;
3) визнані непридатними до військової служби;
4) досягли граничного віку перебування в запасі.
Отже, з переліку громадян, які підлягали виключенню з військового обліку, виключено осіб, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.
Частиною четвертою статті 39 Закону № 2232-XI передбачено, що на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період можуть бути призвані засуджені особи, які звільнені від відбування покарання з випробуванням, крім тих, які засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України, засуджені за вчинення умисного вбивства двох або більше осіб, або вчиненого з особливою жорстокістю, або поєднаного із зґвалтуванням або сексуальним насильством, або особливо тяжких корупційних кримінальних правопорушень чи засуджені за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених статтями 152-156-1, 258-258-6, частиною четвертою статті 286-1, статтею 348 Кримінального кодексу України, а також засуджені службові особи, які згідно з підпунктом 1 пункту 3 примітки до статті 368 Кримінального кодексу України займали особливо відповідальне становище.
Такі особи проходять військову службу виключно у відповідних спеціалізованих підрозділах військових частин.
Крім того, згідно з пунктом 4 розділу "Загальні питання" Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), на військову службу під час мобілізації, на особливий період можуть бути призвані, зокрема:
особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі, обмеження волі, арешту чи виправних робіт за вчинення кримінального проступку, нетяжкого злочину, у тому числі із звільненням від відбування покарання, тяжкого злочину, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України;
особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі за особливо тяжкий злочин, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України. Такі особи призиваються на військову службу під час мобілізації за рішенням Генерального штабу Збройних Сил, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ;
засуджені особи, які звільнені від відбування покарання з випробуванням, крім тих, що засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України, засуджені за вчинення умисного вбивства двох або більше осіб, або вчиненого з особливою жорстокістю, або поєднаного із зґвалтуванням або сексуальним насильством, або особливо тяжких корупційних кримінальних правопорушень чи засуджені за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених статтями 152-156-1, 258-258-6, частиною четвертою статті 286-1, статтею 348 Кримінального кодексу України, а також засуджені службові особи, які згідно з підпунктом 1 пункту 3 примітки до статті 368 Кримінального кодексу України займали особливо відповідальне становище. 
Отже, з 18.05.2024 редакція частини шостої статті 37 Закону № 2232-XII не передбачає такої підстави для виключення з військового обліку як засудження до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.
Положення Закону № 2232-XII та Порядку № 560 з 18.05.2024 передбачають, що особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України, підлягають взяттю на військовий облік та можуть бути призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
У межах правовідносинах, що виникли між сторонами, спір стосується обставин виключення позивача з військового обліку як особи, яка була засуджена за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину та внесення відповідних відомостей про цей факт до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Так, з матеріалів справи встановлено, що позивач був засуджений та відбував покарання у вигляді позбавлення волі, зокрема: вироком Ленінського районного суду м. Чернівці від 08.09.1995 у справі № 1-246 позивача засуджено до десяти років позбавлення волі.
Отже, позивача було засуджено до позбавлення волі за вчинення тяжкого злочину.
В силу пункту 6 частини шостої статті 37 Закону № 2232-XII у редакції, яка діяла до 18.05.2024, позивач був виключений з військового обліку військовозобов`язаних, як особа, що була раніше засуджена за вчинення тяжкого злочину.
Водночас з 18.05.2024 позивач підлягав взяттю на військовий облік з огляду на вимоги чинного законодавства, оскільки з цього часу в силу вимог статті 37 Закону № 2232-XI та положень Порядку № 560 передбачається можливість призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, зокрема, осіб, яких раніше було засуджено до позбавлення волі за вчинення тяжкого злочину. 
Тобто такі особи підлягають взяттю на військовий облік та можуть бути призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Доводи апелянта щодо неправомірності взяття його на військовий облік 02.09.2022 не впливають на правильність висновків суду першої інстанції, оскільки навіть у разі встановлення неправомірності таких дій вони не можуть бути підставою для зобов`язання відповідача виключити позивача з військового обліку станом на час звернення із відповідною заявою та розгляду справи.
Крім того, доводи позивача про обов`язок відповідача виключити його з військового обліку на підставі пункту 6 частини шостої статті 37 Закону № 2232-XI теж не є прийнятними, оскільки положення пункту 6 вказаної норми наразі стосуються інших підстав, які не є застосованими до спірних правовідносин.
Крім того, вказаною нормою визначено виключний перелік категорій громадян, які підлягають виключенню з військового обліку, а позивачем не надано доказів того, що він відноситься до такої категорії.
Також суд вважає помилковим твердження позивача, що у межах спірних правовідносин відповідач не завершив процедуру виключення його з військового обліку шляхом внесення відповідних відомостей до Реєстру, позаяк з 18.05.2024 правових підстав для цього не має. 
Таким чином колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що станом на дату звернення позивача із заявою від 02 червня 2025 року позивач не підлягає виключенню з військового обліку, а тому він вважається військовозобов`язаним та повинен перебувати на військовому обліку у відповідному органі територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Щодо зворотної дії норми закону у часі слід зазначити наступне.
Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
У рішенні від 09.02.99 № 1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) Конституційний Суд України дійшов висновку про те, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Суд зазначає, що внесення змін до законодавства, яке призводить до погіршення становища особи, може суперечити принципу незворотності дії закону в часі (стаття 58 Конституції України), якщо йдеться про ретроактивну дію закону.
Однак, у даному випадку йдеться не про кримінальну або адміністративну відповідальність, а про поновлення військового обліку, що регулюється спеціальним законодавством.
Суд акцентує, що законодавець має право змінювати критерії військового обліку, якщо це відповідає інтересам держави.
Як уже наголошувалося вище, у зв`язку із внесенням змін до статей 37, 39 Закону № 2232-XII було виключено з числа громадян, які підлягають виключенню з військового обліку, осіб, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину. Метою таких змін було розширення кола осіб, щодо яких діє військовий обов`язок і які можуть бути використані для доукомплектування Збройних Сил України, тобто збільшення мобілізаційного ресурсу держави.
Таким чином, дія вказаного Закону у новій редакції починається з моменту набрання цим актом чинності, поширює свою дію на всій території України і розповсюджується на всіх осіб, в т. ч. осіб, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.
З огляду на викладене, взяття позивача на військовий облік та включення таких відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відповідає чинним нормам частини шостої статті 37 Закону № 2232-XII (у редакції Закону № 3633-IX), й, відповідно, підстав на даний час для виключення його з військового обліку не має, оскільки такий не відноситься до категорій осіб, що підлягають виключенню з військового обліку.
За наведений вище обставин висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову є правильним, оскільки за діючого правового регулювання у ІНФОРМАЦІЯ_7 відсутній обов`язок виключити позивача з військового обліку та внесення відповідних даних до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з правовою оцінкою суду першої інстанції та не містять нових обставин, які б спростовували його висновки.
Враховуючи вищевикладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, правильно застосував норми матеріального права та не допустив порушень норм процесуального права, у зв`язку з чим підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення не встановлено.

VІІ. ВИСНОВКИ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Згідно з частиною 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права та підстав для його скасування не вбачається, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.
З огляду на результат апеляційного розгляду, судові витрати перерозподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 01 червня 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий | | | Слободонюк М.В.
Судді | | | Канигіна Т.С.    Кузьмишин В.М.