ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2026 року	м. Одеса	Справа № 915/1078/24	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Аленіна О.Ю.
суддів: Принцевської Н.М., Філінюка І.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення та виклику сторін апеляційну скаргу Приватного підприємства - Фірми “Торгбуд-Сервіс”
на рішення Господарського суду Миколаївської області від 30.03.2026 (повний текст складено та підписано 30.03.2026, суддя Коваль С.М.)
у справі №915/1078/24
за позовом Приватного підприємства - Фірми “Торгбуд-Сервіс”
до Товариства з обмеженою відповідальністю “Будівельна компанія “Будальянс Груп” 
про стягнення 204748,89 грн

ВСТАНОВИВ
Приватне підприємство - Фірма “Торгбуд-Сервіс” (далі – ППФ “Торгбуд-Сервіс”) звернулось до Господарського суду Миколаївської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “Будівельна компанія “Будальянс Груп” (далі – ТОВ “БК Будальянс Груп”) про стягнення 204748 грн. 89 коп., з яких: 129612 грн. 81 коп. – основний борг, 23355 грн. 47 коп. – пеня; 10120 грн. 91 коп. – 3 % річних та 41659 грн. 70 коп. - сума, на яку збільшився основний борг, з урахуванням індексу інфляції.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за укладеними між сторонами договорами поставки від 07.02.2016 № Б07/11-108 та від 01.04.2018 № Ц01/04-18, а саме, зобов`язань щодо своєчасної та у повному обсязі оплати поставленого товару.
Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 30.03.2026 по справі №915/1078/24 позов задоволено частково, стягнуто з ТОВ “БК Будальянс Груп” на користь ППФ “Торгбуд-Сервіс” грошові кошти у загальній сумі 91416 грн. 48 коп., із яких: 62960 грн. - основний борг; 23355 грн. 47 коп. – пеня; 2103 грн. 01 коп. – 3 % річних та 2998 грн. - сума, на яку збільшився основний борг, з урахуванням індексу інфляції, а також грошові кошти на відшкодування судових витрат у справі зі сплати судового збору в сумі 1371 грн. 25 коп., у задоволенні решти позову відмовлено.
В мотивах оскаржуваного рішення суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем доведено прострочення виконання ТОВ “БК Будальянс Груп” грошових зобов`язань щодо оплати поставленого за договором поставки від 07.11.2016 № Б07/11-108 товару. 
Щодо договору поставки від 01.04.2018 № Ц01/04-18, місцевий господарський суд зазначив, що позивачем не долучено до матеріалів справи копію даного договору, а також первинних документів (видаткових накладних, актів тощо), які б підтверджували факт виникнення зобов`язань та розмір заборгованості саме за цим правочином. Відсутність зазначених доказів, на думку суду першої інстанції, унеможливлює встановлення умов виконання зобов`язань, строки оплати та перевірку обґрунтованість розрахунку суми в цій частині.
Не погодившись із вказаними рішеннями до Південно-західного апеляційного господарського суду звернувся позивач з апеляційною скаргою в якій просить:
- скасувати рішення Господарського суду Миколаївської області від 30.03.2026 року у справі №915/1078/24 в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення 66 652,81 грн основного боргу за видатковою накладною №10998 від 04.08.2020 та договором від 01.04.2018 № Ц01/04-18;
- прийняти нове рішення яким позовні вимоги ППФ «Торгбуд-Сервіс» задовольнити частково;
- стягнути з ТОВ “БК Будальянс Груп” на користь ППФ «Торгбуд-Сервіс» грошові кошти у загальній сумі 158 069 грн. 28 коп., із яких: 129 612 грн. 81 коп. - основний борг; 23355 грн. 47 коп. пеня; 2103 грн. 01 коп. 3 % річних та 2998 грн. - сума, на яку збільшився основний борг, з урахуванням індексу інфляції, а також грошові кошти на відшкодування судових витрат у справі зі сплати судового збору в сумі 2371 грн. 04 коп.;
- в решті рішення Господарського суду Миколаївської області від 30.03.2026 року у справі №915/1078/24 залишити без змін;
- стягнути з ТОВ “БК Будальянс Груп” на користь ППФ «Торгбуд-Сервіс» грошові кошти на відшкодування судових витрат у справі зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 3685 грн. 48 коп.
Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що суд першої інстанції повно та всебічно не дослідив матеріали справи та наявні у справі докази, що призвело до ухвалення неправомірного рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного:
- позивач наполягав на тому, що здійснив поставку товару відповідачу за видатковою накладною №10998 від 04.08.2020 на суму 66 652,81 грн. на виконання умов договору №Ц01/04-18 від 01.04.2018, що зумовило виникнення у відповідача обов`язку оплатити придбаний товар;
- вказана видаткова накладна містить підписи уповноважених сторін Продавця і Покупця та скріплена печатками юридичних осіб. В матеріалах справи відсутні докази, що такий товар відповідачем у справі не отримувався або оплачений ним в повному обсязі;
- надана позивачем видаткова накладна №10998 від 04.08.2020 на суму 66 652,81 грн., містить всі обов`язкові реквізити, скріплена печатками і підписами позивача і відповідача, підтверджує факт отримання відповідачем товару за вказаною накладною, що в силу вимог ст. 692 ЦК України зумовлює у відповідача обов`язок оплати вказаного товару;
- відсутність у матеріалах справа договору від 01.04.2018 № Ц01/04-18 не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про стягнення боргу за умови наявності у матеріалах справи належних доказів, які б підтверджували факт передачі (поставки) товару відповідачем саме за цим договором, а саме за наявності видаткової накладної №10998 від 04.08.2020 на суму 66 652,81 грн;
- судом першої інстанції при розгляді цієї справи не враховано, що відповідачем відзиву на позов не подано, доказів на спростування наявності /відсутності заборгованості за видатковою накладною №10998 від 04.08.2020 на суму 66 652,81 грн. суду не надано, жодних доказів, які б свідчили про те, що товар за такою видатковою накладною не передавався або вже є оплаченим також не надано;
- позивачем доведено факт наявності заборгованості за видатковою накладною №10998 від 04.08.2020 на суму 66 652,81 грн., яка складена на підставі договору від 01.04.2018 № Ц01/04-18, в той час як відповідач не скористався своїм правом на подання заперечень проти позову, що в свою чергу свідчить про визнання ним позовних вимог.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.05.2026 відкрито апеляційне провадження у цій справи та визначено розгляд апеляційної скарги здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Колегія суддів також зазначає, що вказаною ухвалою встановлено іншим учасникам справи строк на подання відзиву на апеляційну скаргу, будь-яких заяв та клопотань до 01.06.2026. 
Статтею 6 ГПК України визначено, що суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів). 
Електронний кабінет - це персональний кабінет (веб-сервіс чи інший користувацький інтерфейс) у підсистемі (модулі) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, за допомогою якого особі, яка пройшла електронну ідентифікацію, надається доступ до інформації та сервісів Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або її окремих підсистем (модулів), у тому числі можливість обміну (надсилання та отримання) документами (в тому числі процесуальними документами, письмовими та електронними доказами тощо) між судом та учасниками судового процесу, а також між учасниками судового процесу. Електронна ідентифікація особи здійснюється з використанням кваліфікованого електронного підпису чи інших засобів електронної ідентифікації, які дають змогу однозначно встановити особу.
Адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.
Особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
Якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення (ч.11 ст.242 ГПК України).
За приписами ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є, зокрема день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.
Як вбачається з відомостей, які містяться у підсистемі Електронний суд ЄСІТС, ТОВ “БК Будальянс Груп” має зареєстрований Електронний кабінет у підсистемі Електронний суд ЄСІТС. 
У відповідності до наявної у матеріалах справи довідки про доставку електронного документу, а саме ухвали суду апеляційної інстанції про відкриття провадження, остання доставлена до електронного кабінету ТОВ “БК Будальянс Груп” - 12.05.2026 о 10:40.
Натомість, відповідним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідач у визначений судом строку не скористався.
Згідно з ч.13 ст.8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.
Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.7 ст.252 ГПК України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.
Згідно з ч.2 ст.270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.
В ході апеляційного розгляду даної справи Південно-західним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 ГПК України. Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.
Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Як зазначалося раніше, рішення Господарського суду Миколаївської області від 30.03.2026 по даній справі оскаржується позивачем лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення 66 652,81 грн. основного боргу за видатковою накладною №10998 від 04.08.2020 та договором від 01.04.2018 № Ц01/04-18, у зв`язку з чим, відповідно до вимог ст.269 Господарського процесуального кодексу України, переглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Наявні матеріали справи свідчать про те, що 07 листопада 2016 року між ППФ «Торгбуд-Сервіс» (Постачальник) та ТОВ “БК Будальянс Груп” (Покупець) було укладено Договір поставки №507/11-108 згідно з умовами якого Постачальник зобов`язується поставити і передати у власність Покупця бетон товарний, розчини цементні різних марок, фундаментні блоки, пісок та щебінь (далі по тексту - Товар), портландцемент різних марок, а Відповідач, в свою чергу зобов`язується оплатити та прийняти товар по кількості та цінам передбачених у видатковій накладній (п. 1.1 Договору).
Згідно з п. 2.1. Договору ціна на товар, що поставляється за цим Договором, вказана у видатковій накладній. Кількість та асортимент товару визначається у видатковій накладній (п.4.1. Договору).
Відповідно до п. 5.3 та п. 5.3.1 Договору, оплата товару Покупцем здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника не пізніше 3 (трьох) банківських днів з дати виставлення рахунку-фактури Постачальником, на умовах 50% попередньої оплати за товар; розрахунки по даному договору за фактично отриманий товар проводяться на протязі 3-х банківських днів з моменту його приймання передачі.
Як зазначив позивач, на виконання умов Договору №Б07/11-108 від 07.11.2016 позивачем було поставлено відповідачу товару на суму 459 000,00 грн. Однак, відповідачем сплачено лише 396 040,00 грн. від загальної суми за поставлений товар по Договору №507/11-108 від 07.11.2016.
Таким чином, заборгованість ТОВ “БК Будальянс Груп” перед позивачем за поставлений товар по Договору №Б07/11-108 від 07.11.2016 складає 62 960,00 грн, зокрема у відповідності до видаткових накладних № 13828 від 23.11.2022 на суму 12 100 грн., № 13840 від 23.11.2022 на суму 12 100 грн., № 13818 від 22.11.2022 на суму 11 160 грн., № 13817 від 22.11.2022 на суму 13 320 грн., № 13786 від 22.11.2022 на суму 23 680 грн., № 13801 від 22.11.2022 на суму 11 840 грн., № 13809 від 22.11.2022 на суму 11 840 грн. 
Також, за твердженням позивача, 01.04.2018 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір поставки №Ц01/04-18 від 01.04.2018 на виконання якого позивачем було поставлено відповідачу товар згідно з видатковою накладною № 10998 від 04.08.2020 на суму 66 652,81 грн.
Однак, як стверджує позивач, товар поставлений за видатковою накладною № 10998 від 04.08.2020 відповідачем оплачений не був. 
Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог в частині стягнення заборгованості за Договором №Б07/11-108 від 07.11.2016, однак відмовив у стягнені заборгованості згідно з видатковою накладною № 10998 від 04.08.2020 на суму 66 652,81 грн, з тих підстав, що позивачем не було надано копії договору поставки від 01.04.2018 № Ц01/04-18, на підставі якого було поставлено такий товар. 
Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду, дослідивши наявні матеріали справи, доводи та вимоги учасників справи, дійшла наступних висновків. 
За змістом пункту першого частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. 
Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до частини другої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. 
Частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частина перша статті 638 Цивільного кодексу України визначає, що укладеним є договір, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. 
Відповідно до частини другої цієї статті договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Особа, яка отримала оферту, яка містить усі істотні умови договору і виражає намір особи, яка зробила пропозицію, вважати себе зв`язаною умовами оферти у разі її прийняття, виражає свою згоду щодо змісту істотних умов договору або навпаки незгоду у момент ознайомлення із змістом пропозиції.
Частиною першою статті 181 Господарського кодексу України (в редакції чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. При цьому допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. 
Згідно з статтею 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Відповідно до частини першої статті 206 Цивільного кодексу України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. 
Згідно з статтею 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За договором поставки в силу приписів статті 712 Цивільного кодексу України продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товари у власність покупця для виконання його підприємницької діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. 
Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Як визначено пунктом 2 частини першої статті 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. 
Згідно з частиною першою статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Отже, суб`єкти господарської діяльності можуть укладати господарські договори, в тому числі договори поставки, у письмовій формі як шляхом складення єдиного документа за підписом обох сторін, так й у спрощеній формі на підставі видаткових накладних, які у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку та Цивільного кодексу України, є первинними документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її здійснення та засвідчують факт поставки товару, відтак є підставою виникнення у сторін зобов`язань, зокрема обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.
Такий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 30.11.2022 у справі №916/36/22.
На переконання колегії суддів, у цій справі наявні ознаки правовідносин, які виникли на підставі договору поставки, укладеного саме у спрощений спосіб шляхом підписання видаткової накладної № 10998 від 04.08.2020, а не на підставі договору поставки у письмовій формі шляхом складення єдиного документа.
При цьому, на переконання колегії суддів не надання позивачем та відсутність у матеріалах справи Договору поставки №Ц01/04-18 від 01.04.2018, на який міститься посилання у вищевказаній видатковій накладній № 10998 від 04.08.2020 жодним чином не впливає на наявність між сторонами договірних відносин, оскільки така накладна є первинним документом, який містить відомості про господарську операцію (у даному випадку поставка товару – портландцемент ПЦ ІІ/А-Ш-500 Н, у кількості 26,2 т), підтверджують її здійснення та засвідчують факт поставки товару (у видатковій накладній містяться підписи та печатки сторін), відтак є підставою виникнення у сторін зобов`язань, зокрема обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.
Відтак, складена сторонами в двосторонньому порядку видаткова накладна № 10998 від 04.08.2020, є самостійною підставою виникнення у відповідача обов`язку здійснити повний розрахунок за отриманий товар після його отримання в силу норми закону.
Верховний Суд у постанові від 28.02.2018 у справі №910/9075/17 виходив з того, що якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов`язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 Цивільного кодексу України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов`язку негайного виконання; такий обов`язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 Цивільного кодексу України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред`явив йому кредитор пов`язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов`язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 Цивільного кодексу України.
Аналогічної правової позиції дотримується і Верховний Суд України в своїй постанові від 19.08.2014 у справі №925/1332/13, де зазначено, що зі змісту статті 692 Цивільного кодексу України вбачається, що за загальним правилом, обов`язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на товар. Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі - продажу не встановлено інший строк оплати. Відтак, обов`язок покупця оплатити товар (з огляду на приписи статті 692 Цивільного кодексу України) виникає з моменту його прийняття.
Так, у видатковій накладній № 10998 від 04.08.2020 не встановлений строк (термін) оплати за поставлений товар.
Відтак, відповідач повинен був оплатити отриманий від позивача за видатковою накладною товар негайно після його прийняття, незалежно від того, чи пред`явив йому кредитор пов`язану з цим вимогу.
Однак, наявні матеріали справи не містять, а сторонами не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження здійснення відповідачем оплати поставленого за видатковою накладною № 10998 від 04.08.2020 товару. 
Колегія суддів також зауважує, що згідно з частиною першою та другою статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
Відповідно до пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 (далі - Положення) (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів; первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. 
Вимоги щодо оформлення первинних документів викладені у пункті 2.4 Положення, згідно з яким первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назву документа (форми), дату складання, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посаду і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
У пункті 2.4 Положення також зазначено про те, що неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо. 
Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою (абзац перший пункту 2.5 Положення).
Як встановлено колегією суддів, з у видаткової накладної № 10998 від 04.08.2020 вбачається, що з боку відповідача така підписана особою, прізвище, ім`я та по батькові якої не вказані, а також не вказано її посади та відомості про документ, згідно з яким таку особу уповноважено на прийняття товару, проте підпис був скріплений відбитками печатки відповідача.
При цьому, відповідач, ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час апеляційного перегляду справи, взагалі не заперечував, як проти справжності підпису та печатки та вищевказаній видатковій накладній, так й щодо отримання такого товару від позивача. 
У постанові від 20.12.2018 у справі № 910/19702/17 Верховний Суд дійшов висновку, що відсутність у видаткових накладних назви посади особи, яка отримала товар за цією накладною, за наявності підпису у цій накладній, який засвідчений відтиском печатки покупця, не може свідчити про те, що такі видаткові накладні є неналежними доказами у справі. Відтиск печатки на видаткових накладних є свідченням участі особи у здійсненні господарської операції за цими накладними.
Відповідачем не були надані докази на підтвердження того, що печатка в спірному періоді була загублена, викрадена або в інший спосіб вибула з володіння товариства, через що цією печаткою могла протиправно скористатись інша особа. При цьому, як вже було вказано вище, відповідач не заперечував факт прийняття товару та його отримання.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення 66 652,81 грн основного боргу за видатковою накладною №10998 від 04.08.2020.
Згідно з статтею 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. 
По справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржуване рішення скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення 66 652,81 грн основного боргу із прийняттям нового рішення про задоволення таких вимог.
Розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції здійснено у відповідності до вимог ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

1. Апеляційну скаргу задовольнити. 
2. Рішення Господарського суду Миколаївської області від 30.03.2026 по справі №915/1078/24 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 66 652,81 грн основного боргу та розподілу судових витрат скасувати, прийняти в цій частині нове рішення про задоволення таких вимог та новий розподіл судових витрат, в решті рішення залишити без змін, виклавши його резолютивну частину у наступній редакції:
« 1. Позов задовольнити частково.
2. Стягнути Товариства з обмеженою відповідальністю “Будівельна компанія “Будальянс Груп” на користь з Приватного підприємства - Фірми “Торгбуд-Сервіс” грошові кошти у загальній сумі 158 069,29 грн, з яких: 129 612,81 грн - основний борг, 23 355,47 грн – пеня; 2103,01 грн – три проценти річних та 2998 грн - сума, на яку збільшився основний борг, з урахуванням індексу інфляції.
3. Стягнути Товариства з обмеженою відповідальністю “Будівельна компанія “Будальянс Груп” на користь з Приватного підприємства - Фірми “Торгбуд-Сервіс” 2370,99 грн судового збору за подання позовної заяви. 
4. В задоволенні решти позову – відмовити».
3. Стягнути Товариства з обмеженою відповідальністю “Будівельна компанія “Будальянс Груп” на користь з Приватного підприємства - Фірми “Торгбуд-Сервіс” 2422,40 грн судового збору за подання апеляційної скарги.
4. Доручити Господарському суду Миколаївської області видати відповідні накази із зазначенням необхідних реквізитів. 
Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.
Датою складання та підписання даної постанови є 13.07.2026.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Принцевська Н.М.

Суддя Філінюк І.Г.