ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 551/1211/25  Номер провадження 22-ц/814/2285/26 | Головуючий у 1-й інстанції Сиволап Д. С.  Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2026 року | м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді Одринської Т.В.,
суддів Панченка О.О., Пікуля В.П.
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Полтава цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова-Нова» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості
за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова-Нова» на додаткове рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 03 лютого 2026 року,
В С Т А Н О В И В :
23 січня 2026 року Шишацьким районним судом Полтавської області винесено рішення у цивільній справі за позовом ТОВ «Іннова-Нова» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким позовні вимоги задоволені в повному обсязі, вирішено питання стягнення з відповідача судових витрат позивача зі сплати судового збору. 
03 лютого 2026 року представник позивача Андрущенко М.В. звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідача судових витрат позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн. 
Додатковим рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 03 лютого 2026 року відмовлено у задоволенні заяви представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова-Нова» - адвоката Андрущенка Михайла Валерійовича про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу.
Рішення суду мотивовано недоведеністю поважних причин не подання доказів до ухвалення рішення та пропущення позивачем строку для подання таких доказів після ухвалення рішення без клопотання про його поновлення.
Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржило ТОВ «Іннова-Нова», посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, просили скасувати додаткове рішення, а справу направити для продовження розгляду.
Апеляційну скаргу обгрунтовано тим, що позов ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» містить попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, що складається з витрат по сплаті Товариством судового збору та витрат на надання ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» професійної правничої допомоги, суми, заявлені до стягнення у заяві про ухвалення додаткового рішення по справі.
Вказано, що позов містить повідомлення про те, що документальне підтвердження понесених судових витрат в частині надання ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» професійної правничої допомоги буде скеровано до суду разом із заявою про ухвалення додаткового рішення в строк, встановлений ч. 8 ст. 141 ЦПК України.
Зазначено, що твердження суду про недобросовісність позивача є безпідставними, оскільки копію договору про правничу допомогу було подано разом із позовною заявою ще 17 грудня 2025 року.
Також зазначено, що представник позивача подав заяву про ухвалення додаткового рішення у передбачений ЦПК України строк, оскільки відлік почався з наступного дня після її надходження до електронного кабінету 26.01.2026, а висновок суду про пропущення 5-денного терміну є неправомірним.
Відзив на апеляційну скаргу у встановлені строки не надходив. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Згідно вимог ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Матеріалами справи встановлено, що 03 лютого 2026 року представник позивача Андрущенко М.В. звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідача судових витрат позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн. 
До даної заяви надані наступні докази щодо розміру понесених позивачем судових витрат:
- договір про надання правничої допомоги № 06-05/2025 від 06 травня 2025 року, укладений між ТОВ «Іннова Фінанс» та адвокатом Андрущенком Михайлом Валерійовичем;
- заявка № 3592703709 про надання послуг від 12.08.2025 до Договору № 06-05/2025;
- акт № 3592703709 приймання-передачі наданих послуг до Договору № 06-05/2025 про надання правничої допомоги від 06.05.2025 року по справі № 551/1211/25 від 27.06.2026;
- платіжна інструкція № 247 від 27.01.2026 року про сплату ТОВ «Іннова-Нова» 5000 грн. адвокату Андрущенку М.В., призначення платежу «згідно заявки № 3592703709 від 12.08.2025 про надання послуг відповідно до Договору про надання правничої допомоги № 06-05/2025 @8385500525».
Відмовляючи у задоволенні заяви, місцевий суд виходив з того, що представником позивача не виконані прямі вимоги ч. 8 ст. 141, ч.1 ст. 246 ЦПК України, а саме - під час подання позовної заяви та судового розгляду не обґрунтована неможливість подання до закінчення стадії судових дебатів доказів, щодо понесених судових витрат, а також не дотримано строк подання даних доказів після винесення рішення суду.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Згідно з частиною другою статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК).
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, потрібних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України)
Згідно з ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Верховним Судом у постанові від 27.06.2018 року (справа № 826/1216/16) сформовано позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Для підтвердження цих обставин потрібно надати суду договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, які свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, і оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Відповідно до ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.
Частиною 1 ст. 246 ЦПК України визначено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Тобто ключовим в даному випадку є не лише вчасне подання стороною відповідної заяви щодо розподілу судових витрат, а й наявність поважних причин, які перешкоджають (перешкоджали) стороні до закінчення судових дебатів подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат.
У своїй постанові від 10 січня 2024 року (справа № 285/5547/21) Верховний Суд висловив наступну позицію «у випадку якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин не подання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі. У разі відсутності обґрунтування поважних причин чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат».
Аналогічну позицію Верховний Суд висловив в іншій свої постанові від 15.11.2024 у справі № 756/12382/19.
Отже, для відшкодування витрат на професійну правову допомогу учасник справи зобов`язаний надати суду докази понесення таких витрат до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву та подала попередній розрахунок таких витрат.
Позивачем разом з позовною заявою було надано лише квитанцію про сплату судового збору, докази щодо розміру інших понесених позивачем судових витрат надані не були.
У описово-мотивувальній частини позовної заяви представником позивача вказано про те, що попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат на професійну правничу допомогу складає 5000 грн. Сторона позивача заявляє, що відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України докази понесених судових витрат будуть надані протягом 5 днів з моменту винесення судового рішення (а.с.6 основної справи).
У справі яка розглядається докази понесення судових витрат представником позивача було надано після ухвалення судового рішення.
При цьому представником позивача не обгрунтовано неможливість подати докази про понесення судових витрат до закінчення судових дебатів.
Договір про надання правової допомоги № 06-05/2025 між ТОВ «Іннова Фінанс» та адвокатом Андрущенком М.В. був укладений ще 06 травня 2025 року, а отже ніщо не заважало надати його суду разом з позовною заявою, чи, принаймні, до моменту винесення судом рішення по суті позовних вимог.
Таким чином, можна зробити висновок, що позивач зазначив лише загальні відомості щодо розміру судових витрат, що будуть понесені ним в ході розгляду справи; до ухвалення у справі рішення не надав доказів на підтвердження понесення таких витрат, як і не вказав будь-яких причин, які унеможливлюють подання ним вчасно відповідних доказів; не повідомив про наявність поважних причин, які зумовлюють необхідність подання таких доказів протягом п`яти днів після ухвалення судових рішень, а також не надав доказів на підтвердження понесення таких витрат до заяви про ухвалення додаткового рішення.
За таких обставин, підстави для задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу були відсутні.
Щодо пропущення строку надання доказів щодо розміру судових витрат, встановленого ч.8 ст. 141 ЦПК України, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з приписами ч. 8 ст. 141 ЦПК України докази розміру витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Судове рішення у справі ухвалено судом без участі сторін 23 січня 2026 року. Копія даного рішення доставлена на електронну адресу позивача 23 січня 2026 року (тобто у день його ухвалення), що підтверджується довідкою по доставку (а.с. 20). При цьому до електронного кабінету позивача та його представника копія даного рішення надійшла 26 січня 2026 року (а.с.21-22).
Заява про ухвалення додатково рішення щодо розподілу судових витрат разом з доказами розміру таких витрат подана представником позивача 02 лютого 2025 року, тобто після спливу 9 днів з дати ухвалення рішення суду та його надходження на офіційну електронну пошту позивача.
Оскільки клопотання про поновлення пропущеного п`ятиденного строку для подання таких доказів представником позивача не заявлялось, місцевий суд прийшов до правильного висновку, що позивачем не виконані вимоги ч. 8 ст. 141 ЦПК України. 
В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що процесуальний порядок ним дотримано, оскільки в позові було зазначено про подання доказів протягом 5 днів після ухвалення рішення.
Колегія суддів звертає увагу на те, що формальне зазначення у текстовій частині позову про намір подати докази пізніше, без зазначення та підтвердження будь-яких об`єктивних перешкод для їх своєчасного подання, не є належним виконанням вимог ч. 1 ст. 246 ЦПК України.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що договір про правничу допомогу від 06.05.2025 подавався разом із позовною заявою, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.
Сам по собі факт надання договору про правничу допомогу не свідчить про доведеність складу та розміру витрат, оскільки до предмета доказування входять також докази реального обсягу наданих послуг (та підтвердження їх оплати або виникнення зобов`язання з оплати.
Ураховуючи викладене, апеляційний суд зазначає, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що позивачем не доведено наявності поважних причин для відкладення подання доказів та пропущено встановлений процесуальний строк для їх подання.
Доводи апеляційної скарги правильності висновків місцевого суду не спростували.
Місцевий суд надав належну оцінку доказам понесених позивачем витрат на правничу допомогу та дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи те, що додаткове рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для його зміни чи скасування за результатом апеляційного перегляду - відсутні.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 383, апеляційний суд 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова-Нова»- залишити без задоволення.
Додаткове рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 03 лютого 2026 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 20 липня 2026 року.

Головуючий    Т.В. Одринська 

Судді       В.П. Пікуль

О.О. Панченко