ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 липня 2026 року
м. Київ
справа № 692/372/25
провадження № 61-509св26
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Сердюка В. В., Шиповича В. В. (суддя-доповідач),
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Служба у справах дітей та сім`ї Гостомельської селищної військової адміністрації Бучанського району Київської області,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Зажома Ігор Васильович, на рішення Драбівського районного суду Черкаської області, в складі судді Чепурного О. П., від 24 вересня 2025 року та постанову Черкаського апеляційного суду, в складі колегії суддів: Василенко Л. І., Фетісової Т. Л., Карпенко О. В., від 18 грудня 2025 року, 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
1. У квітні 2025 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини та визначення способів участі батька у вихованні дитини.
2. В обґрунтування позовних вимог  ОСОБА_1 зазначає, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 липня 2021 року, і у період якого,  ІНФОРМАЦІЯ_1 ,у них народився син ОСОБА_3 .
3. Вказує, що дитина зареєстрована у м. Черкаси, але фактично проживає з матір`ю у АДРЕСА_1 .
4. Місце проживання дитини за спільною згодою батьків не визначено.
5. Зазначає, що оскільки сторонам самостійно не вдалося вирішити питання участі батька у вихованні сина, він звернувся до органу опіки та піклування із заявою про визначення порядку його участі у вихованні та спілкуванні з дитиною.
6. Матері дитини був направлений на погодження проєкт договору про спільну опіку над дитиною та фінансову підтримку, який вона отримала 
06 лютого 2025 року, але відповіді не надала.
7. Також позивач вказує, що він проживає і працює в Республіці Польща, бажає брати активну участь у вихованні сина та підтримувати з ним зв`язок.
8. Стверджує, що ОСОБА_2 чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною, не надає можливості для відеозв`язку, телефонних розмов та особистих зустрічей. Такі дії, на його думку, порушують права дитини та рівність прав і обов`язків батьків у вихованні дитини.
9. Посилаючись на викладене,  ОСОБА_1 просить суд:
- зобов`язати ОСОБА_2 не чинити йому перешкоди у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,
- визначити графік побачень: відвідувати батька мінімум два рази на рік строком на 2 місяці на літні та зимові канікули, включаючи Новий Рік і Різдво, шляхом передачі дитини довіреним особам для здійснення подорожі; в інші дні - рівні права на відвідування, відеозв`язок, телефонні розмови, тощо.
Короткий зміст оскаржених судових рішень
10. Рішенням Драбівського районного суду Черкаської області 
від 24 вересня 2025 року, залишеним без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 18 грудня 2025 року, позов задоволено частково.
Визначено ОСОБА_1 спосіб участі у вихованні дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 : особисті побачення дитини з батьком в межах населеного пункту, де постійно проживає дитина, кожну першу та третю суботу місяця з 10 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв. у присутності матері або за спільною домовленістю без присутності матері; кожного дня засобами телефонного зв`язку або за допомогою відео дзвінків за наявності таких технічних можливостей з 17 години 00 хвилин до 18 години 00 хвилин у присутності матері або за спільною домовленості в іншу годину того ж дня.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.
11. Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що надані докази не свідчать про те, що матір дитини чинить перешкоди у спілкуванні сина з батьком. Небажання матері укласти договір про здійснення батьківських прав і виконання обов`язків, який передбачено частиною четвертою статті 157 СК України, не свідчить про її намагання чинити перешкоди батьку дитини, оскільки укладення такого договору є її правом, а не обов`язком.
12. Також відсутні докази, які б підтверджували, що матір дитини негативно впливає на сина з метою зміни ставлення до батька. Навпаки, відвідування дитиною батька за кордоном свідчить, що відповідачка сприяє спілкуванню сина та батька.
13. Позивач, звертаючись до суду, не навів обставин, які б могли свідчити про те, що позиція матері після відвідувань дитиною батька за кордоном на початку 2025 року змінилась на протилежну. 
14. Оскільки дитина проживає окремо від батька, то він має право відвідувати її за місцем проживання, проте таким право не користується, а матір не вчиняє дій щодо заборони особистого спілкування дитини з батьком. 
15. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання матері дитини не чинити перешкод у спілкуванні батька з сином.
16. Визначаючи спосіб участі батька у спілкуванні та вихованні дитини, суд першої інстанції врахував, що розбіжності сторін у цьому питанні пов`язані в першу чергу з тим, що батько дитини проживає закордоном і не відвідує дитину в Україні, проте бажає, щоб дитину вивозили за межі України його довірені особи на підставі рішення суду.
17. Районний суд вважав, що батько дитини повинен особисто виконувати свої обов`язки щодо побачень з дитиною, спілкуванні з нею та вихованні, а не вимагати перевезення дитини іншими особами.
18. Врахувавши встановлені обставини, найкращі інтереси дитини, а також висновок орану опіки та піклування щодо порядку участі батька у вихованні дитини, суд першої інстанції дійшов висновку, що доцільно визначити особисті побачення дитини з батьком в межах населеного пункту, в якому постійно проживає дитина, кожну першу та третю суботу місяця з 10 год. до 17 год. в присутності матері або за спільною домовленістю без присутності матері; спілкування кожного дня засобами телефонного зв`язку або за допомогою відеодзвінків за наявності таких технічних можливостей з 17 год. до 18 год. у присутності матері або за спільною домовленості в іншу годину того ж дня. 
19. Присутність матері, на думку суду, сприятиме психологічній адаптації дитини при спілкуванні з батьком.
20. Апеляційний суд погодився з рішенням суду першої інстанції, вказавши, що, за встановлених обставин, визначений судом спосіб участі батька у вихованні сина відповідає актуальним інтересам дитини та визначений з дотриманням балансу між правами батьків на виховання дитини і їх обов`язком діяти в інтересах дитини.
21. При цьому суд звернув увагу позивача, що сімейне законодавство, зокрема частина п`ята статті 157 СК України, визначає певний порядок (алгоритм) дій того із батьків, хто проживає окремо від дитини, і бажає здійснити виїзд із дитиною за межі України, та умови, за яких такий виїзд може відбутися (належне виконання батьківських обов`язків, відсутність заборгованості зі сплати аліментів тощо). 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
22. У касаційній скарзі ОСОБА_4 , в інтересах якого діє адвокат Зажома І. В., просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, ухваливши нове судове рішення про задоволення позову.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
23. У січні 2026 року ОСОБА_4 , в інтересах якого діє адвокат 
Зажома І. В., подав касаційну скаргу на рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 24 вересня 2025 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 18 грудня 2025 року.
24. Ухвалою Верховного Суду від 28 січня 2026 року відкрито касаційне провадження, витребувано із суду першої інстанції матеріали справи, які у лютому 2026 року надійшли до Верховного Суду.
25. Ухвалою Верховного Суду від 15 липня 2026 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
26. Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 15 жовтня 2018 року у справі № 686/14512/17, від 17 січня 2024 року у справі № 711/2287/21, 
від 12 березня 2025 року у справі № 487/2960/23 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
27. Крім того, вказує на порушення судами норм процесуального права та наявність передбачених пунктом 3 частини третьої статті 411 ЦПК України підстав для скасування оскаржених судових рішень (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
28. Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд взяв до уваги відзив на апеляційну скаргу, поданий з порушенням строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження. 
29. Вказує, що матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували, що перебування дитини з батьком (без присутності матері або на території іншої країни) несе ризики її життю, здоров`ю чи психічному стану. Частина друга статті 159 СК України дозволяє суду за необхідності обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи (матері), однак таке обмеження повинно бути обґрунтоване винятковими обставинами, пов`язаними з інтересами дитини. 
30. Зазначає, що між сторонами існує конфлікт щодо виїзду дитини та умов побачень, батько наполягає на своєму праві брати активну участь у житті дитини, у зв`язку з чим суд зобов`язаний був визначити реальний, дієвий спосіб здійснення цього права. Вважає, що суди попередніх інстанцій лише формально констатували право батька на спілкування дитиною, але не надали реального способу здійснення цього права.
31. Наголошує, що його перебування за межами України не може бути підставою для розриву стосунків із сином.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу 
32. У лютому 2026 року ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат 
Бовшик М. Ю., подала відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити скаргу без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін. Відзив мотивований тим, що вона не перешкоджає позивачу у спілкуванні з сином. Водночас позивач не надав доказів, які б підтверджували, що на території іншої держави, мову якої дитина не розуміє, будуть забезпечені належні умови перебування і проживання.
Інші процесуальні звернення, які надійшли до Верховного Суду
33. У лютому 2026 року  ОСОБА_4 , в інтересах якого діє адвокат Зажома І. В., подав відповідь на відзив, у якій вказує, що суди попередніх інстанцій зайняли формально-пасивну позицію. Звертає увагу, що відповідачка надала відповідь на звернення щодо організації спілкування із запізненням (після прийняття постанови апеляційного суду).
34. У березні 2026 року ОСОБА_4 , в інтересах якого діє адвокат Зажома І. В., надіслав до Верховного Суду клопотання про долучення до матеріалів справи доказів, зокрема, листа відповідачки від 26 лютого 
2026 року та нотаріально посвідчену згоду від 04 грудня 2024 року, якою ОСОБА_2 надавала згоду на виїзд дитини до Республіки Польща. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
35.  ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , його батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
36. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 липня 
2021 року розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який зареєстровано 19 липня 2014 року у Черкаському міському відділі ДРАЦС, актовий запис № 934.
37. Заявою від 04 грудня 2024 року, ОСОБА_2 надавала згоду на тимчасовий виїзд за кордон України до Республіки Польща в період з 20 грудня 2024 року по 20 січня 2025 року своєму сину ОСОБА_3 у супроводі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . 
38.  ОСОБА_1 проживає та працює в Республіці Польща.
39. Розпорядженням Гостомельської селищної військової адміністрації Бучанського району Київської області від 07 серпня 2025 року № 653 затверджено висновок про визначення способу участі батька ОСОБА_1 у вихованні його малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Орган опіки та піклування рекомендував особисті зустрічі батька із сином кожні перші та треті вихідні місяця, суботу та неділю, без ночівлі з 10 год. по 17 год. за згодою дитини і спілкування кожного дня засобами телефонного зв`язку з 17 год. до 19 год. за згодою дитини.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
40. Згідно із частинами першою-другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
41. Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
42. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
43. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
44. Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
45. Згідно із частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
46. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
47. У частині першій статті 9 зазначеної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
48. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
49. Згідно зі статтею 141 СК України, яка кореспондується із частиною третьою статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
50. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
51. Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
52. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини (стаття 15 Закону України «Про охорону дитинства»).
53. Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
54. Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
55. Статтею 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання.
56. Згідно з положеннями частини першої та другої статті 159 СК України якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце, час і порядок їхнього спілкування.
57. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.
58. Приймаючи рішення в інтересах дитини, суд має враховувати право дитини мати і зберігати стосунки з обома батьками.
59. Колегія суддів зауважує, що батько, який проживає окремо від своєї дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а матір не повинна перешкоджати батькові спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і відбувається саме в інтересах дитини. Водночас, відновлення стосунків та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком перебуває у площині належного виконання обома батьками своїх обов`язків з виховання дитини.
60. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
61. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
62. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
63. Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
64. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
65. У справі, яка переглядається, суди встановили, що після розірвання шлюбу між сторонами їхній син ОСОБА_7 , 2016 року народження, залишився проживати з матір`ю та наразі мешкає у м. Гостомелі Київської області.
66. Батько дитини - ОСОБА_1 проживає в Республіці Польща.
67. Між сторонами існує спір щодо участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею.
68. Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 вказує, що сторони не змогли самостійно вирішити питання участі батька у вихованні дитини, хоча він направляв відповідачці проєкт договору про спільну опіку над дитиною та фінансову підтримку, який вона отримала 06 лютого 2025 року, але відповіді не надала.
69. Також позивач посилався на необхідність забезпечення йому права на спілкування з сином та участь у його вихованні, оскільки матір дитини чинить йому перешкоди, зокрема не надає можливості для відеозв`язку, телефонних розмов та особистих зустрічей.
70. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про зобов`язання ОСОБА_2 не чинити позивачу перешкоди у спілкуванні та вихованні сина, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, обґрунтовано виходив з недоведеності обставин того, що відповідачка чинить такі перешкоди.
71. Матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_2 негативно впливає на сина з метою зміни його ставлення до 
батька чи перешкоджає їх зустрічам і спілкуванню.
72. Апеляційний суд при цьому обґрунтовано врахував, що заявою 
від 04 грудня 2024 року ОСОБА_2 надавала згоду на тимчасовий виїзд сина до Республіки Польща в період з 20 грудня 2024 року по 20 січня 
2025 року, не створюючи будь-яких перешкод батьку брати участь у вихованні і спілкуванні із сином.
73. Водночас позивач замість відвідування сина в Україні наполягає на тому, що відповідачка має передавати дитину іншим особам для її перевезення за кордон.
74. Відповідно до частини четвертої і п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
75. Розпорядженням Гостомельської селищної військової адміністрації Бучанського району Київської області від 07 серпня 2025 року 
№ 653 затверджений висновок про визначення способу участі батька 
ОСОБА_1 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з яким рекомендовано: 
- особисті зустрічі кожні перші та треті вихідні місяця, суботу та неділю, без ночівлі з 10 год. по 17 год. за згодою дитини; 
- кожного дня засобами телефонного зв`язку з 17 год. до 19 год. за згодою дитини.
У висновку, орган опіки та піклування вказав на відсутність акту обстеження умов за місцем постійного проживання батька в Польщі, який є необхідним для прийняття рішення в найкращих інтересах дитини.
76. Апеляційний суд також обґрунтовано звернув увагу на положення статті 157 СК України, відповідно до яких, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, не має заборгованості зі сплати аліментів, звертається рекомендованим листом із повідомленням про вручення до того з батьків, з яким проживає дитина, за наданням згоди на виїзд дитини за межі України з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі в складі організованої групи дітей.
У разі ненадання тим із батьків, з яким проживає дитина, нотаріально посвідченої згоди на виїзд дитини за кордон із зазначеною метою, у десятиденний строк з моменту повідомлення про вручення рекомендованого листа, той із батьків, хто проживає окремо від дитини та у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів, має право звернутися до суду із заявою про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди другого з батьків.
77. Отже закон визначає певний порядок (алгоритм) дій того із батьків, хто проживає окремо від дитини і бажає здійснити виїзд із дитиною за межі України, та умови, за яких такий виїзд може відбутися (належне виконання батьківських обов`язків, відсутність заборгованості зі сплати аліментів тощо).
78. Подібного висновку дійшов Верховний Суду у постанові від 25 червня 2025 року у справі № 518/1121/21.
79. З огляду на вказане, суд апеляційної інстанції правильно роз`яснив ОСОБА_1 можливість ініціювання ним у порядку, передбаченому частиною п`ятою статті 157 СК України, питання щодо виїзду сина за межі України, у випадку, якщо матір дитини не надаватиме нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд. 
80. В цьому контексті є безпідставними доводи заявника, про те, що суди попередніх інстанцій заборонили дитині виїзд за кордон для зустрічей з батьком.
81. Верховний Суд не заперечує право ОСОБА_1 самостійно обирати своє місце проживання, роботи та визначати спосіб свого життя, водночас у розглядуваній справі суди мають приділяти першочергову увагу найкращим інтересам дитини, а не її батьків.
82. На момент ухвалення судових рішень, з огляду на встановлені обставини та вік дитини, колегія суддів вважає за можливе загалом погодитись із визначеними судами способами участі батька у вихованні дитини, окрім вказівки на присутність матері під час таких зустрічей та спілкування.
83. Водночас в подальшому, із дорослішанням дитини, розвитком сімейної ситуації, зміною обставин, способи участі батька у вихованні дитини, можуть бути змінені, як за домовленістю сторін так і за рішенням суду.
84. Присутність матері, на думку судів попередніх інстанцій, сприятиме психологічній адаптації дитини під час спілкування з батьком.
85.  ОСОБА_1 вказує, що матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували, що спілкування сина з батьком, без присутності матері створюватиме ризики для життя, здоров`я чи психічного стану дитини.
86. За змістом частини другої статті 159 СК України обумовлення побачень з дитиною присутністю іншої особи можливе лише в окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини.
87. У постанові від 30 липня 2025 року у справі № 753/2281/23 Верховний Суд звертав увагу, що «суди не встановили негативної поведінки позивача, яка могла б зашкодити дитині, чи виключних обставин, які свідчили б про необхідність обов`язкової присутності відповідача під час побачень батька з донькою. 
При цьому наявність між сторонами неприязних стосунків і конфліктів може негативно впливати на ставлення дитини до батька при проведенні його зустрічей з дочкою у присутності матері, що може перешкоджати налагодженню їх спілкування».
88. З матеріалів справи вбачається, що син сторін 2016 року народження обізнаний про свого батька, відвідував його у Республіці Польща, спілкувався з ним як особисто, так і в телефонному режимі, а ОСОБА_1 виявляє бажання приймати участь у вихованні дитини та спілкуванні з нею.
89. Отже за відсутності обставин, які свідчили б про небезпеку для дитини, колегія суддів дійшла висновку про доцільність проведення побачень та спілкування дитини з батьком без присутності матері. Такий порядок відповідатиме найкращим інтересам дитини, сприятиме формуванню емоційного зв`язку з батьком.
90. Подібного висновку дійшов Верховний Суду у постанові від 21 січня 
2026 року у справі № 333/5676/24.
91. При цьому висновок органу опіки та піклування також не містить застережень щодо обов`язкової присутності матері під час зустрічей та спілкування сина з батьком. 
92. Висновки судів попередніх інстанцій, з урахуванням встановлених обставин, та змін, внесених цією постановою Верховного Суду, не суперечать висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 15 жовтня 2018 року у справі № 686/14512/17, від 17 січня 2024 року у справі № 711/2287/21, 
від 12 березня 2025 року у справі № 487/2960/23, на які заявник посилається в касаційній скарзі. 
93. З огляду на положення статті 400 ЦПК України дослідження нових доказів на стадії касаційного провадження Верховний Суд не здійснює.
94. Відповідно до частин першої, четвертої статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. 
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Керуючись статтями 402, 403, 409, 412, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргуОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Зажома Ігор Васильович, задовольнити частково.
2. Рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 24 вересня 2025 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 18 грудня 2025 року змінити з урахуванням мотивів, викладених у цій постанові Верховного Суду.
3. У резолютивній частині рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 24 вересня 2025 року в абзаці другому виключити словосполучення: «…в присутності матері, або за спільною домовленістю без присутності матері…» та «…у присутності матері…». 
4. В іншій частині оскаржені судові рішення залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий Судді: | Є. В. Синельников О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Сердюк В. В. Шипович