ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.07.2026 м.Дніпро Справа № 904/5904/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Демчини Т.Ю. (суддя-доповідач),
суддів: Кучеренко О.І., Стефанів Т.В.,
з участю секретаря судового засідання: Старини А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Центрального апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВИР АГРО» на додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.04.2026 (головуючий в першій інстанції Красота О.І.) 
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВИР АГРО»
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІДРОДЖЕННЯ»
про стягнення коштів,
в с т а н о в и в:

1. Короткий зміст вимог заяви і додаткового рішення суду першої інстанції 
У жовтні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ВИР АГРО» (надалі – ТОВ «Вир Агро») звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІДРОДЖЕННЯ» (надалі – ТОВ «Відродження») про стягнення боргу за договором оренди сільськогосподарської техніки з екіпажем № КО-051-В від 25.06.2025 у розмірі 2002848,10 грн, а також пені у розмірі 1394,10 грн, 3% річних у розмірі 9967,41 грн, інфляційних втрат у розмірі 2805,68 грн, нарахованих за порушенням умов вказаного договору. 
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 14.04.2026 позов задоволено повністю; стягнуто з ТОВ «Відродження» на користь ТОВ «Вир Агро» основний борг у розмірі 2002848,10 грн, пеню у розмірі 29232,47 грн, 3% річних у розмірі 24026,70 грн, інфляційні втрати у розмірі 28951,41 грн. Цим же рішенням стягнуто з відповідача на користь позивача судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 25020,70 грн та судовий збір за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 1211,20 грн. 
16.04.2026 ТОВ «Вир Агро» звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області із заявою про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 60000,00 грн.
В обґрунтування вказаної заяви позивач зазначив, що у позовній заяві повідомив суд про намір подати докази витрат на правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення. Вказує, що оскільки рішенням суду позов задоволено повністю, витрати на правничу допомогу відповідно до ст.126 ГПК України мають бути покладені на відповідача. Позивач просить стягнути 60000,00 грн, з яких 50000,00 грн - вартість послуг за договором, а 10000,00 грн - гонорар успіху, передбачений додатковою угодою. У підтвердження надання правничої допомоги позивачем надано договір, додаткову угоду, акт прийому-передачі з детальним описом усіх виконаних адвокатом робіт та рахунок. Заявлена сума, на переконання позивача, є співмірною зі складністю справи, обсягом наданих послуг та витраченим часом. 
Додатковим рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 27.04.2026 у задоволенні вимог ТОВ «Вир Агро» про стягнення з ТОВ «Відродження» витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 60000,00 грн відмовлено. 
Відмовляючи позивачу у стягненні з відповідача витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції зазначив, що позивач не довів факту реальної оплати цих послуг адвокату. Суд врахував, що позивач надав суду договір про надання правової допомоги, додаткову угоду, акт прийому-передачі виконаних робіт та рахунок на оплату, однак звернув увагу на те, що заява про стягнення цих витрат була подана 16.04.2026, тоді як строк оплати за договором та рахунком наставав лише 17.04.2026, а станом на 27.04.2026, тобто на момент ухвалення додаткового рішення, позивач так і не надав жодного платіжного документа чи банківської виписки, які б підтверджували, що він реально перерахував адвокату зазначену суму. Суд послався на умови договору, згідно з якими оплата гонорару здійснюється протягом трьох банківських днів з моменту виставлення рахунку, і оскільки цей строк ще не настав на момент подання заяви, а згодом позивач не підтвердив оплату, суд дійшов висновку, що витрати не є фактично понесеними, з цієї причини відмовив у задоволенні вимог позивача про стягнення витрат на правничу допомогу. 
2. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги
Не погодившись із зазначеним додатковим рішенням, позивач у справі – ТОВ «Вир Агро» звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій заявлено вимогу скасувати додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.04.2026 у справі № 904/5904/25 та ухвалити нове про задоволення заяви позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу повністю в розмірі 60000,00 грн. 
Апелянт вказує, що суд першої інстанції неправильно застосував норми процесуального права та не врахував сталу практику Верховного Суду, відмовивши у стягненні витрат на професійну правничу допомогу виключно через відсутність доказів їх фактичного понесення на момент розгляду заяви. Апелянт наголошує, що положення ст.ст.126, 129 ГПК України прямо передбачають можливість компенсації витрат, які сторона має сплатити, а не лише тих, які вже фактично сплачені. При цьому апелянт посилається на правові позиції Верховного Суду, зокрема, постанову Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, де прямо зазначено, що витрати на правничу допомогу підлягають розподілу незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною, чи вони лише підлягають сплаті відповідно до умов договору, а також постанову Верховного Суду від 22.01.2021 у справі № 925/1137/19, яка підтверджує такий самий правовий висновок. Крім того, апелянт вважає, що суд першої інстанції неправомірно втрутився у договірні відносини між адвокатом та клієнтом, поставивши можливість компенсації витрат у залежність від внутрішніх фінансових розрахунків сторін договору, що виходить за межі повноважень при вирішенні питання про розподіл судових витрат, адже предметом дослідження суду мають бути виключно факт надання послуг, їх необхідність та співмірність, а не контроль за виконанням сторонами умов договору щодо строків оплати. Апелянт також зазначає, що надав суду усі необхідні докази, а саме: договір про надання правничої допомоги, додаткову угоду, акт прийому-передачі з детальним описом виконаних робіт та рахунок на оплату, які підтверджують як реальне надання правової допомоги, так і виникнення у позивача обов`язку її оплатити. При цьому наголошує, що відповідач жодних заперечень щодо розміру витрат не подавав, клопотання про їх зменшення не заявляв та не доводив їх неспівмірності, як це прямо передбачено ч.6 ст.126 ГПК України. Вказує, що суд першої інстанції не встановив жодних обставин, які б свідчили про фіктивність договору, штучність заявлених витрат чи зловживання процесуальними правами з боку позивача. Таким чином, апелянт вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у стягненні витрат на правничу допомогу, у зв`язку з чим оскаржуване додаткове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення заяви позивача у повному обсязі.
В судове засідання представник апелянта, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги шляхом доставки до електронного кабінету ухвали суду від 10.06.2026, не з`явився. 30.06.2026 від ТОВ «Вир Агро» надійшла заява про розгляд справи без участі представника. 
3. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу
Відповідач не скористався правом подати відзив на апеляційну скаргу, що відповідно до ч.3 ст.263 ГПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. При цьому відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, шляхом доставки до його електронного кабінету ухвали від 10.06.2026, що підтверджується відповідною довідкою. Згідно з ч.12 ст.270 ГПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
4. Процедура апеляційного провадження
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.05.2026, для розгляду даної апеляційної скарги визначено колегію суддів Центрального апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Демчини Т.Ю. (доповідач), суддів Кучеренко О.І., Стефанів Т.В.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 20.05.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Вир Агро» на додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.04.2026 у справі № 904/5904/25 за позовом ТОВ «Вир Агро» до ТОВ «Відродження» про стягнення коштів; призначено розгляд апеляційної скарги здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, а також витребувано з Господарського суду Дніпропетровської області матеріали вказаної справи. 
10.06.2026 матеріали справи № 904/5904/25 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 10.06.2026 призначено справу № 904/5904/25 за позовом ТОВ «Вир Агро» до ТОВ «Відродження» про стягнення коштів за апеляційною скаргою ТОВ «Вир Агро» на додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.04.2026 до розгляду в судовому засіданні на 07.07.2026 о 15:30 год.
30.06.2026 від ТОВ «Вир Агро» надійшла заява про розгляд справи без участі представника. 
У судовому засіданні 07.07.2026 проголошено вступну та резолютивну частини постанови. 
5. Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини
ТОВ «Вир Агро» звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до ТОВ «Відродження» про стягнення боргу за договором оренди сільськогосподарської техніки з екіпажем №КО-051-В від 25.06.2025 у розмірі 2002848,10 грн, а також пені у розмірі 1394,10 грн, 3% річних у розмірі 9967,41 грн, інфляційних втрат у розмірі 2805,68 грн, нарахованих за порушенням умов вказаного договору. 
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 14.04.2026 позов задоволено повністю; стягнуто з ТОВ «Відродження» на користь ТОВ «Вир Агро» основний борг у розмірі 2002848,10 грн, пеню у розмірі 29232,47 грн, 3% річних у розмірі 24026,70 грн, інфляційні втрати у розмірі 28951,41 грн. Цим же рішенням стягнуто з відповідача на користь позивача судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 25020,70 грн та судовий збір за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 1211,20 грн. 
Позивач разом з першою заявою по суті, а саме: у позовній заяві зазначив попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат: судовий збір - 30255,23 грн, витрати на професійну правничу допомогу - 50000,00 грн.
16.04.2026 ТОВ «Вир Агро» звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області із заявою про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 60000,00 грн.
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивач надав: договір про надання правової допомоги від 15.09.2025; ордер серії АІ № 2025829 від 15.10.2025; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 11369/10 від 18.12.2023; додаткову угоду № 1 від 14.10.2025 до договору про надання правової (правничої) допомоги № б/н від 15.09.2025; акт прийому-передачі наданої правової допомоги № 1 від 14.04.2026 до договору про надання правової допомоги № б/н від 15.09.2025 та Додаткової угоди № 1 від 14.10.2025 на загальну суму 60000,00 грн; рахунок на оплату від 14.04.2026 на суму 60000,00 грн.
15.09.2025 між адвокатом Яловою Мариною Олександрівною (адвокат) та ТОВ «Вир Агро» (клієнт) укладено договір № б/н про надання правової допомоги, відповідно до п.1.1 якого адвокат бере на себе зобов`язання надавати клієнту правову інформацію, усні та письмові консультації, роз`яснення з правових питань, юридичний супровід, здійснювати представництво та захист клієнта у справах, пов`язаних з його військовим обов`язком та представляти інтереси клієнта перед органами, які здійснюють військове управління України, ведуть військовий облік та здійснюють мобілізацію населення, надавати будь-яку іншу правову допомогу за бажанням та запитом клієнта (як усним та і письмовим). 
Пунктом 1.2 договору передбачено, що з метою виконання покладених п.1.1 цього договору обов`язків клієнт надає адвокату право представляти його інтереси, у тому числі в судах. 
Згідно з п. 2.1 договору гонорар адвоката визначається / розраховується відповідно до кількості витрачених адвокатом годин для надання правової допомоги клієнту, передбаченої розділом 1 цього договору. Сума гонорару встановлюється відповідно до актів прийому-передачі наданої правової допомоги та вказується у рахунках-фактурах.
За умовами п. 2.2 договору, індивідуальні погодинні ставки адвоката визначаються відповідно до Положення про індивідуальні погодинні ставки адвоката, з якими ознайомлюється клієнт та які встановлюється додатковою угодою до договору, що є невід`ємною його частиною. 
Порядок прийому-передачі наданої адвокатом правової допомоги здійснюється шляхом підписання актів прийому-передачі наданої правової допомоги у двох ідентичних та однакових за своєю юридичною силою екземплярах. Вказані акти повинні містити детальний опис робіт (наданих послуг), що виконані адвокатом та його помічником (помічниками), кількість часу, що була витрачена на виконання робіт (надання послуг), погодинна ставка для кожної наданої послуги/виконаної роботи та загальна вартість, відповідно до індивідуальних погодинних ставок, що передбачені п.2.2 договору і додатковою угодою. Акт прийому-передачі наданої правової допомоги надсилається на адресу клієнта протягом 3 робочих днів з моменту завершення надання послуг. У разі якщо клієнт не підпише такий акт або не надасть адвокату обґрунтованої відмови від його підписання, послуги вважаються прийнятими та підлягають оплаті клієнтом (п.3.1 договору).
Згідно з п.3.2 договору оплата гонорару адвоката здійснюється протягом 3 банківських днів з моменту виставлення адвокатом рахунку-фактури клієнту, шляхом перерахування клієнтом грошових коштів на розрахунковий рахунок Адвоката, що вказаний у реквізитах договору. Оплата гонорару адвокату клієнтом підтверджується платіжним дорученням та/або банківською випискою. Оплата гонорару клієнту може бути здійснена у готівковій формі за усною чи письмовою домовленістю сторін. Підтвердженням передачі гонорару адвокату є документ, виданий клієнту адвокатом із вказівкою на факт отримання грошової суми та її розміру з призначенням оплати. Оплата гонорару за позитивний результат розгляду справи (гонорар «успіху») узгоджується сторонами окремо у додатковій угоді, що є невід`ємною частиною договору. 
Відповідно до п.3.3 договору, підписанням актів прийому-передачі наданої правової допомоги сторони підтверджують відсутність претензій одна до одної щодо виконання робіт (надання послуг), що вказані у підписаному акті прийому-передачі наданої правової допомоги.
Пунктом 8.1 договору передбачено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 01.04.2026.
Згідно з п. 8.2 договору, цей договір, якщо він достроково не буде припинений з ініціативи замовника, діє протягом всього провадження у справах клієнта, доки не будуть вичерпані всі засоби захисту, передбачені національним законодавством, а у справах не буде прийнято остаточне рішення. Зміни та уточнення (конкретизація послуг / правової допомоги / судових справ / вартості тощо) до договору вносяться шляхом укладення додаткових угод, які є невід`ємною частиною договору, або за усним дорученням клієнта в будь-який момент (п.8.4 договору). 
Згідно з п.1 Додаткової угоди № 1 від 14.10.2025 до договору, адвокат за дорученням клієнта має надати послуги, що стосуються представництва прав та інтересів клієнта у справі, пов`язаній зі стягненням заборгованості за договором оренди сільськогосподарської техніки з екіпажем.
За умовами п.2 Додаткової угоди № 1 від 14.10.2025, сторони погодили внести зміни до розділу 2 договору та викласти його в такій редакції: « 2.1 За надану правову допомогу клієнт сплачує адвокату грошову винагороду у вигляді гонорару. Розмір гонорару визначається додатковими угодами до договору. Сума договору складає суму виставлених виконавцем рахунків за послуги. 2.2 На визначення розміру гонорару впливають строки та результати вирішення спірних правовідносин, ступінь важкості справи, обсяг правових послуг, необхідних для досягнення бажаного результату та належного виконання окремих доручень клієнта. Обсяг правової допомоги враховується при визначенні обґрунтованого розміру гонорару».
Відповідно до п.3 Додаткової угоди, сторони погодили орієнтовну вартість послуг – 50000,00 грн. Пунктом 4 Додаткової угоди сторони погодили розмір гонорару «успіху» у розмірі 10000,00 грн у випадку задоволення (часткового задоволення) позовних вимог.
За умовами п.5 Додаткової угоди, остаточна вартість послуг визначається на підставі рахунку та акту прийому-передачі наданих послуг після завершення розгляду справи (ухвалення рішення суду).
14.04.2026 сторонами підписаний акт прийому-передачі наданої правової допомоги № 1 від 14.04.2026 до договору про надання правової допомоги № б/н від 15.09.2025 та Додаткової угоди № 1 від 14.10.2025 на загальну суму 60000,00 грн. У п.1.1 вказаного акту наведений детальний перелік та опис виконаних робіт і наданих послуг на загальну суму 50000,00 грн, а саме: консультація, вивчення та ознайомлення адвоката зі змістом матеріалів, документів, надання консультації та правових роз`яснень, підготовка до справи – 6 годин, вартістю 12000,00 грн; формування правової позиції, написання позовної заяви, направлення стороні та суду засобами «Е-суд» - 6 годин, вартістю 12000,00 грн; формування та направлення заяви про забезпечення позову у справі № 904/5904/25 шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться в нього чи в інших осіб та забороною відповідачеві вчиняти певні дії – 4 години, вартістю 8000,00 грн; підготовка та направлення клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції – вартістю 500,00 грн; підготовка та направлення заяв про збільшення позовних вимог (дві заяви) – 2,75 години вартістю 5500,00 грн; участь у засіданнях 13.01.2026, 12.03.2026 та 14.04.2026 в режимі відеоконференції – загальною вартістю 12000,00 грн. 
У пункті 2 акту сторони погодили «гонорар успіху» у розмірі 10000,00 грн у зв`язку із задоволенням позовних вимог, який визначений сторонами у додатковій угоді № 1.
Згідно з п.3 акту, загальна вартість надання професійної правової допомоги за цим актом становить 60000,00 грн без ПДВ.
14.04.2026 адвокат виставив позивачу рахунок на оплату № бн на суму 60000,00 грн.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (ч.1 ст.26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Згідно з ч.1 ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту.
За приписами ч.1 ст.123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч.3 вказаної статті передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, віднесено, крім інших видів витрат, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.ч.1,3 ст.124 ГПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Статтею 126 ГПК України, передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно з ч.4 ст.129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (ч.5 ст.129 ГПК України). 
Частиною 8 ст.129 ГПК України перебачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до ст.221 ГПК України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною першою цієї статті, суд вирішує питання про судові витрати без повідомлення учасників справи. Якщо суд вважатиме за необхідне, для вирішення питання про судові витрати він може призначити судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.
Згідно з п.3 ч.1 ст.244 ГПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. 
6. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції
Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Предметом апеляційного оскарження є висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача понесених позивачем витрат на правничу допомогу з підстав неподання позивачем доказів сплати цих коштів на користь адвоката. 
Апелянт стверджує, що суд першої інстанції неправильно застосував норми процесуального права та не врахував сталої практики Верховного Суду, відмовивши у стягненні витрат на професійну правничу допомогу виключно через відсутність доказів їх фактичної оплати на момент розгляду заяви. Апелянт наголошує, що положення ст.ст.126, 129 ГПК України прямо передбачають можливість компенсації витрат, які сторона має сплатити, а не лише тих, які вже фактично сплачені. При цьому апелянт посилається на правові позиції Верховного Суду, зокрема, на постанову Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, де прямо зазначено, що витрати на правничу допомогу підлягають розподілу незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною, чи вони лише підлягають сплаті відповідно до умов договору, а також постанову Верховного Суду від 22.01.2021 у справі № 925/1137/19, яка підтверджує такий самий правовий висновок. Крім того, апелянт вважає, що суд першої інстанції неправомірно втрутився у договірні відносини між адвокатом та клієнтом, поставивши можливість компенсації витрат у залежність від внутрішніх фінансових розрахунків сторін договору, що виходить за межі повноважень при вирішенні питання про розподіл судових витрат, адже предметом дослідження суду мають бути виключно факт надання послуг, їх необхідність та співмірність, а не контроль за виконанням сторонами умов договору щодо строків оплати. Апелянт також зазначає, що надав суду всі необхідні докази, які підтверджують як реальне надання правової допомоги, так і виникнення у позивача обов`язку її оплатити. При цьому наголошує, що відповідач жодних заперечень щодо розміру витрат не подавав, клопотання про їх зменшення не заявляв і не доводив їх неспівмірності. Вказує, що суд першої інстанції не встановив жодних обставин, які б свідчили про фіктивність договору, штучність заявлених витрат чи зловживання процесуальними правами з боку позивача. Таким чином, апелянт вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у стягненні витрат на правничу допомогу, у зв`язку з чим оскаржуване додаткове рішення просить скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення заяви позивача у повному обсязі.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки він ґрунтується на неправильному тлумаченні норм процесуального права та суперечить усталеній практиці Верховного Суду.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.126 ГПК України, за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Згідно з ч.8 ст.129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Аналіз наведених норм свідчить про те, що законодавець прямо передбачив можливість компенсації не лише вже фактично понесених витрат, але й тих витрат, які сторона зобов`язана сплатити відповідно до умов укладеного договору про надання правничої допомоги. Саме по собі ненадання доказів перерахування коштів адвокату станом на дату розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення не є та не може бути самостійною правовою підставою для відмови у розподілі судових витрат.
Зазначений правовий висновок неодноразово викладався Верховним Судом та є усталеним у судовій практиці. Зокрема, у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 Верховний Суд дійшов висновку, що витрати на надану професійну правничу допомогу підлягають розподілу незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною, чи вони лише підлягають сплаті відповідно до умов договору про надання правничої допомоги. Об`єднана палата зазначила, що враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, за відсутності клопотання іншої сторони про зменшення таких витрат, наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у заявлених сумах.
Аналогічну позицію викладено у постанові Верховного Суду від 22.01.2026 у справі № 186/1156/24, у якій касаційний суд, скасовуючи ухвалу апеляційного суду, якою було відмовлено у стягненні витрат на правничу допомогу через відсутність доказів оплати, зазначив, що суд застосував норми права без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду щодо можливості стягнення витрат, які підлягають сплаті.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ч.ч.5, 6 ст.126 ГПК України, у разі недотримання вимог ч.4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У даній справі відповідач не подавав жодних заперечень щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу, не заявляв клопотань про їх зменшення та не надав суду жодного доказу неспівмірності заявленої до стягнення суми. Суд першої інстанції не встановив жодних обставин, які б свідчили про фіктивність наданих послуг, їх неспівмірність, необґрунтованість чи невідповідність критеріям розумності. Як зазначено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.01.2026 у справі № 757/53285/20-ц, фіксований гонорар адвоката, підтверджений договором і платіжними документами, є належним доказом витрат на правничу допомогу.
Колегія суддів також зауважує, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч.4 ст.126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку таке втручання суперечить принципу свободи договору, закріпленому у ст.627 ЦК України, та принципу pacta sunt servanda («договори повинні виконуватися»). Верховний Суд неодноразово наголошував на неприпустимості втручання суду у свободу договору між адвокатом та клієнтом, оскільки питання визначення розміру гонорару, порядку та строків його сплати належить виключно до сфери договірних відносин сторін. Така правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 19.07.2021 у справі № 910/16803/19.
Більш того, принцип відшкодування судових витрат є однією з основних засад (принципів) господарського судочинства (п.12 ч.3 ст.2 ГПК України). Відмова у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу за відсутності передбачених законом підстав, нівелює цей принцип та порушує право сторони, на користь якої ухвалено судове рішення, на компенсацію понесених витрат. Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Матеріалами справи підтверджується, що позивачем було надано суду належні, допустимі та достатні докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, а саме: договір про надання правової допомоги від 15.09.2025, додаткову угоду № 1 від 14.10.2025, ордер адвоката, акт прийому-передачі наданої правової допомоги № 1 від 14.04.2026 з детальним описом наданих послуг та виконаних робіт, рахунок на оплату від 14.04.2026. Зазначені докази подані позивачем у межах строку, встановленого ч.8 ст.129 ГПК України. 
Проаналізувавши Акт прийому-передачі наданої правової допомоги № 1 від 14.04.2026 у сукупності з договором про надання правової допомоги від 15.09.2025 та Додатковою угодою № 1 від 14.10.2025, колегія суддів приходить до висновку, що зазначені у ньому витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 50000,00 грн є повністю обґрунтованими, співмірними та підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Даний Акт відповідає вимогам ч.3 ст.126 ГПК України, оскільки містить детальний перелік та опис виконаних адвокатом робіт і наданих послуг, охоплює десять окремих пунктів, включаючи вивчення документів, підготовку позовної заяви, заяви про забезпечення позову, клопотань, а також участь у судових засіданнях. Крім того, Акт містить чітку фіксацію витраченого часу, відповідно до якої адвокатом було витрачено понад 18 години роботи, із зазначенням погодинної ставки у розмірі 2000,00 грн без ПДВ, а також участь у трьох судових засіданнях по 4000,00 грн, і фіксованої ставки за подання заяви про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, що дозволяє перевірити розрахунок вартості кожної послуги, яка в сумі складає 50000,00 грн. Окремо сторонами договору визначений та погоджений «гонорар успіху» у розмірі 10000,00 грн за позитивний результат розгляду справи, що передбачено Додатковою угодою № 1. При оцінці співмірності цих витрат колегія суддів враховує складність справи, оскільки вона стосувалася стягнення заборгованості за договором оренди сільськогосподарської техніки на суму 2002848,10 грн, а також нарахованих штрафних санкцій та компенсаційних нарахувань за порушення строків оплати. Колегія суддів враховує, що розгляд справи тривав з жовтня 2024 року по квітень 2025 року і супроводжувався поданням численних процесуальних документів, включаючи дві заяви про збільшення позовних вимог та заяву про забезпечення позову, яка була частково задоволена, що підтверджує значний обсяг виконаної адвокатом роботи та необхідність витратити зазначений час на підготовку та участь у судових засіданнях, що є цілком розумним показником. 
На переконання колегії суддів, важливим критерієм співмірності є співвідношення заявленої суми витрат з ціною позову, оскільки 60000,00 грн становить приблизно 2,8 % від суми задоволених позовних вимог, що є економічно обґрунтованим і свідчить про відсутність будь-якої надмірності, а погодинна ставка на рівні 2000,00 грн для досвідченого адвоката є середньою на ринку правничих послуг в Україні та не може вважатися завищеною. Крім цього, акт підписаний обома сторонами без жодних зауважень чи заперечень, про що свідчить зміст його п.4, де зазначено про відсутність претензій клієнта до наданої правової допомоги, а відповідач у справі, у свою чергу, не подавав жодних клопотань про зменшення розміру витрат та не надав суду жодних доказів неспівмірності заявленої суми, що відповідно до ч.6 ст.126 ГПК України позбавляє суд підстав для зменшення таких витрат. З огляду на викладене, а також враховуючи, що чинне процесуальне законодавство, зокрема, п.1 ч.2 ст.126 та ч.8 ст.129 ГПК України, прямо передбачає можливість розподілу витрат, які сторона лише має сплатити відповідно до умов договору, а не виключно тих, які вже фактично понесені стороною, що підтверджується усталеною практикою Верховного Суду, зокрема постановою Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, заявлений розмір витрат є повністю обґрунтованим, документально підтвердженим, співмірним зі складністю справи та ціною позову, а тому підлягає стягненню з ТОВ «Відродження» на користь ТОВ «Вир Агро» у повному обсязі.
Щодо заявленого «гонорару успіху», колегія суддів зазначає, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 виснувала про можливість його існування як форми оплати винагороди адвокату, визнала законність визначення між адвокатом та клієнтом у договорі про надання правової допомоги такого виду винагороди, що відповідає принципу свободи договору та практиці Європейського суду з прав людини. При цьому Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Висновок про те, що погоджений між адвокатом та його клієнтом у договорі «гонорар успіху» є складовою частиною гонорару адвоката, за своєю суттю є додатковою оплатою за успішне завершення справи в суді до погодженої в договорі оплати за фактично надані послуги та відноситься до судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає розподілу, викладений у постановах Верховного Суду від 13.10.2020 у справі № 922/3706/19, від 22.10.2020 у справі № 910/9187/19, від 15.09.2022 у справі № 915/294/21, від 17.01.2023 у справі № 922/4183/21.
Оскільки рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 14.04.2026 позов задоволено повністю, беручи до увагу відсутність заперечень відповідача про необґрунтованість та неспівмірність судових витрат, апеляційний господарський суд вважає, що заява позивача про ухвалення додаткового рішення та стягнення з відповідача 60000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу підлягала задоволенню. При цьому суд проаналізував обсяг наданих адвокатом послуг, перелік яких наведений у акті прийому-передачі наданої правничої допомоги № 1 від 14.04.2026, та вважає, що заявлені до стягнення витрати є співмірними з наданою правничою допомогою. 
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, ухвалюючи додаткове рішення від 27.04.2026, неправильно застосував норми процесуального права, зокрема, положення ст.ст.126 та 129 ГПК України, та не врахував усталену практику Верховного Суду щодо можливості стягнення витрат на професійну правничу допомогу незалежно від їх фактичної сплати на момент розгляду заяви. 
За таких встановлених обставин, додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.04.2026 у справі № 904/5904/25 підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у повному обсязі.
7. Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Згідно з п.2 ч.1 ст.275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Відповідно до ч.1 ст.277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема: нез`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За вищезазначених встановлених обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст.269 ГПК України, апеляційна скарга ТОВ «Вир Агро» на додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.04.2026 підлягає задоволенню, а додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.04.2026 у справі № 904/5904/25 - скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення заяви про розподіл витрат на професійну правничу допомогу. 
8. Розподіл судових витрат
Відповідно до п.4 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір», за подання заяви про винесення додаткового судового рішення судовий збір не справляється. Враховуючи, що Законом України «Про судовий збір» не передбачено ставки судового збору за подання апеляційної скарги на додаткове рішення суду першої інстанції, витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до ст.129 ГПК України судом апеляційної інстанції між сторонами не розподіляються.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст.126, 129, 269, 270, 275, 277, 281-284, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВИР АГРО» на додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.04.2026 у справі № 904/5904/25 задовольнити. 
Додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.04.2026 у справі № 904/5904/25 скасувати та ухвалити нове, яким заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ВИР АГРО» про ухвалення додаткового рішення задовольнити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІДРОДЖЕННЯ» (код ЄДРПОУ 30699186; місцезнаходження:53600, Дніпропетровська область, Синельниківський район, с.Покровське, вул.Центральна, 17А) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВИР АГРО» (код ЄДРПОУ 42027082; місцезнаходження: 41850, Сумська область, Білопільський район, с.Барило, вул.Молодіжна, буд.7, кв.2) витрати на правничу допомогу в розмірі 60000 (шістдесят тисяч) грн 00 к.
Видачу наказу доручити господарському суду Дніпропетровської області. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст.ст.286-289 ГПК України.
Повну постанову складено 23.07.2026.

Головуючий суддя Т.Ю.Демчина

Судді О.І.Кучеренко 

Т.В.Стефанів