ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"14" липня 2026 р. Справа№ 910/6722/23
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Барсук М.А.
суддів: Пономаренка Є.Ю. 
Руденко М.А. 

при секретарі: Овчинніковій Я.Д.;

за участю представників сторін:
від стягувачів: ОСОБА_1;
від боржника: Михалевич М.М.;

Розглянувши у відкритому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрнафта"
на ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.05.2026 (повний текст складено 18.05.2026) про відмову у прийнятті звіту про виконання рішення
у справі №910/6722/23 (суддя Морозов С.М.)
за позовом 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Кінто Сателіт",
2) ОСОБА_1 
до Публічного акціонерного товариства "Укрнафта"
про стягнення 215 757,24 грн та 45 552,62 грн, -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог та хід розгляду справи

Товариство з обмеженою відповідальністю "Кінто Сателіт" та ОСОБА_1 звернулись до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Укpнaфта" про стягнення 215 757,24 грн та 45 552,62 грн.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.09.2023 у справі №910/6722/23, залишеним без змін Постановою Північного апеляційного господарського суду від 25.10.2023 року, позов задоволено повністю:
- стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Укpнaфта" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кінто Сателіт" частину чистого прибутку у розмірі 153 754 грн 27 коп., 3% річних у розмірі 8 302 грн 73 коп., інфляційні втрати у розмірі 53 700 грн 24 коп. та судовий збір у розмірі 2 589 грн 09 коп.
- стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Укpнaфта" на користь ОСОБА_1 частину чистого прибутку у розмірі 32 461 грн 99 коп., 3% річних у розмірі 1 752 грн 95 коп., інфляційні втрати у розмірі 11 337 грн 68 коп. та судовий збір у розмірі 2 147 грн 20 коп.
Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 19.09.2023 у справі №910/6722/23 стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Укpнaфта" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кінто Сателіт" витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 18 000,00 грн.
Окрім того, постановою Північного апеляційного господарського суду від 25.10.2023 року стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Укpнaфта" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кінто Сателіт" витрати на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 4 000,00 грн
07.11.2023 на виконання рішення та постанови були видані відповідні накази. 
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.04.2025 заяву Приватного акціонерного товариства "Кінто Сателіт" про зобов`язання подати звіт про виконання судових рішень у справі № 910/6722/23 задоволено та зобов`язано керівника Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання даної ухвали надати суду звіт про виконання рішення Господарського суду міста Києва від 05.09.2023, додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2023 та постанови Північного апеляційного господарського суду від 25.10.2023 у справі №910/6722/23.
17.04.2026 через канцелярію суду від боржника надійшов звіт про виконання судового рішення у справі №910/6722/23 та клопотання про розгляд звіту за участю представника ПАТ "Укрнафта". 

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.05.2026 відмовлено у прийнятті звіту керівника Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" від 17.04.2026 про виконання рішення Господарського суду міста Києва від 05.09.2023 у справі №910/6722/23.
Зобов`язано керівника Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" у строк до 12.08.2026 надати суду звіт про виконання рішення Господарського суду міста Києва від 05.09.2023 у справі №910/6722/23.
Попереджено керівника Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" про право суду застосувати заходи процесуального примусу шляхом накладення штрафу, у разі постановлення ухвалив про відмову у прийнятті звіту.
Постановляючи ухвалу суд першої інстанції зазначив, що наведені у звіті посилання на зупинення виконавчого провадження, статус критичної інфраструктури, наслідки військової агресії та інші обставини, хоча й описують ймовірні причини невиконання судових рішень, не супроводжуються конкретними орієнтовними термінами, коли боржник планує виконати рішення суду, та їх обґрунтуванням з урахуванням вжиття заходів для усунення перешкод.
Суд першої інстанції зазначив, що відсутність у звіті орієнтовних строків виконання такого рішення та їх обґрунтування порушує баланс інтересів сторін. При цьому враховуючи те, що рішення суду є обов`язковим до виконання, суд вважає необґрунтованим посилання боржника на те, що строки виконання рішення залежать від періоду дії воєнного стану.
За висновком суду першої інстанції, Акціонерним товариством "Укрнафта" не наведено обґрунтованих підстав для висновку про неможливість спрямування наявних грошових коштів на виконання рішень судів у даній справі. Зокрема, не надано жодного обґрунтованого пояснення необхідності укладення ряду договорів щодо реклами та популяризації підприємства боржника поряд із Конституційним принципом обов`язковості судових рішень.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із прийнятою ухвалою суду, Акціонерне товариство "Укрнафта" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.05.2026 та прийняти звіт про виконання судових рішень у даній справі.
Доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:
- суд першої інстанції попередніми ухвалами, якими прийняв звіти боржника про виконання судових рішень, виходив з мотивів важливості господарської та фінансової діяльність відповідача в умовах воєнного стану та для першочергового спрямування фінансів на забезпечення потреб обороноздатності держави;
- не сплата заборгованості по судовому рішенні у даній справі не є проявом бездіяльності чи умислу АТ «Укрнафта», а є наслідком особливих обставин, зумовлених дією режиму воєнного стану та ролі Товариства відведеній йому за таких умов для забезпечення належного функціонування держави та виконання її функцій;
- заборгованість про яку йдеться в судових рішеннях у даній справі, виникла задовго до моменту відчуження АТ «Укрнафта» на користь держави, що в свою чергу свідчить про те, що невиконання на даному етапі рішень суду є наслідком неналежного управління Товариством його колишніми акціонерами;
- наказом Міністерства з питань стратегічних галузей промисловості України від 23 березня 2023 року №52 ПАТ «Укрнафта» було включено до Переліку підприємств, які є боржниками у виконавчих провадженнях, вчинення виконавчих дій за якими зупиняється у період воєнного стану;
- застосування судом штрафу до керівника Товариства за нібито безпідставне на думку заявника невиконання судових рішень буде проявом обмеження на використання коштів Товариства через призму спонукання судом до перерахування коштів боржником саме на користь позивача;
- неможливість добровільного виконання рішення суду на даному етапі не є наслідком умислу боржника чи формою виявлення зловживання правами та обов`язками сторони. Неможливість добровільного виконання судового рішення обумовлена відсутню у Товариства можливості сплати заборгованості без настання негативних фінансово-господарських наслідків для діяльності Товариства;
- наявність у Товариства обігових коштів, сама по собі не може свідчити про можливість добровільного виконання судових рішень, позаяк в умовах воєнного стану на підприємства оборонно-промислового комплексу покладається додаткова відповідальність щодо забезпечення виконання оборонних завдань та в даному випадку забезпечення стабільності енергетичного сектору економіки;
- чинне законодавство надає право застосувати до боржника захід примусу у разі безпідставного невиконання судового рішення;
- станом на сьогоднішній день відносно АТ «Укрнафта» не вчинялись виконавчі дії примусового характеру, спрямовані на виконання судового рішення, отже передчасно вважати про те, що Товариство безпідставно не виконує рішення суду.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.05.2026 сформовано колегію у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Корсак В.А., Алданова С.О. 
У процесі здійснення підготовчих дій відповідно до ст. 267 ГПК України суддя Євсіков О.О. заявив самовідвід від розгляду справи № 910/6722/23.
Ухвалою суду від 28.05.2026 заяву судді Євсікова О.О. про самовідвід від розгляду справи №910/6722/23 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Укрнафта" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.05.2026 у справі №910/6722/23 задоволено та матеріали справи № 910/6722/23 передано для здійснення визначення складу судової колегії автоматизованою системою відповідно до положень ст. 32 Господарського процесуального кодексу України.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №910/6722/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: Барсук М.А. - головуюча суддя; судді - Пономаренко Є.Ю., Руденко М.А.
Ухвалою суду від 16.06.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.05.2026 у справі №910/6722/23 та призначено до розгляду на 14.07.2026.

Позиції учасників справи

16.06.2026 через відділ документального забезпечення суду від стягувачів надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечив проти доводів та вимог апеляційної скарги, ухвалу суду першої інстанції просили залишити без змін.
Також у відзиві було заявлено про стягнення з боржника судові витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з апеляційним переглядом ухвали Господарського суду міста Києва від 12.05.2026 р у справі №910/6722/23 в сумі 4 000 грн.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.09.2023 у справі №910/6722/23, залишеним без змін Постановою Північного апеляційного господарського суду від 25.10.2023 року, позов задоволено повністю:
- стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Укpнaфта" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кінто Сателіт" частину чистого прибутку у розмірі 153 754 грн 27 коп., 3% річних у розмірі 8 302 грн 73 коп., інфляційні втрати у розмірі 53 700 грн 24 коп. та судовий збір у розмірі 2 589 грн 09 коп.
- стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Укpнaфта" на користь ОСОБА_1 частину чистого прибутку у розмірі 32 461 грн 99 коп., 3% річних у розмірі 1 752 грн 95 коп., інфляційні втрати у розмірі 11 337 грн 68 коп. та судовий збір у розмірі 2 147 грн 20 коп.
Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 19.09.2023 у справі №910/6722/23 стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Укpнaфта" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кінто Сателіт" витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 18 000,00 грн.
Окрім того, постановою Північного апеляційного господарського суду від 25.10.2023 року стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Укpнaфта" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кінто Сателіт" витрати на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 4 000,00 грн
07.11.2023 на виконання рішення та постанови були видані відповідні накази. 
Ухвалою Верховного Суду від 12.12.2023 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 05.09.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 25.10.2023.
15.04.2025 через систему "Електронний суд" від Приватного акціонерного товариства "Кінто Сателіт" надійшла заява про зобов`язання керівника Публічного акціонерного товариства "УКРНАФТА" Корецького Сергія Федоровича подати у встановлений судом строк звіт про виконання судових рішень у справі №910/6722/23.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.04.2025 заяву Приватного акціонерного товариства "Кінто Сателіт" про зобов`язання подати звіт про виконання судових рішень у справі № 910/6722/23 задоволено та зобов`язано керівника Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання даної ухвали надати суду звіт про виконання рішення Господарського суду міста Києва від 05.09.2023, додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2023 та постанови Північного апеляційного господарського суду від 25.10.2023 у справі №910/6722/23.
22.05.2025 через канцелярію суду від в.о. директора боржника надійшов звіт про виконання судового рішення у справі № 910/6722/23 та клопотання про розгляд звіту за участю представника ПАТ "Укрнафта". 
Ухвалою від 30.09.2025 року було прийнято звіт Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" про виконання рішення Господарського суду міста Києва від 05.09.2023 у справі №910/6722/23 і зобов`язано керівника Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" у строк до 14.12.2025 надати суду звіт про виконання рішення Господарського суду міста Києва від 05.09.2023 у справі №910/6722/23.
12.12.2025 від боржника надійшов звіт про виконання судового рішення у справі №910/6722/23 та клопотання про розгляд звіту за участю представника ПАТ "Укрнафта". 
Ухвалою від 13.01.2026 року було прийнято звіт Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" про виконання рішення Господарського суду міста Києва від 05.09.2023 у справі №910/6722/23 і зобов`язано керівника Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" у строк до 17.04.2026 надати суду звіт про виконання рішення Господарського суду міста Києва від 05.09.2023 у справі №910/6722/23.
17.04.2026 через канцелярію суду від боржника надійшов звіт про виконання судового рішення у справі №910/6722/23 та клопотання про розгляд звіту за участю представника ПАТ "Укрнафта". 
Поданий звіт обґрунтований тим, що 25 серпня 2022 року набрали чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо діяльності приватних виконавців та примусового виконання судових рішень, рішень інших органів (посадових осіб) у період дії воєнного стану" від 27.07.2022 №2455-IX, а також Закон України "Про внесення зміни до пункту 10-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" щодо зупинення виконання рішень про стягнення з фізичної особи заборгованості за житлово-комунальні послуги у період дії воєнного стану" від 27.07.2022 №2456-IX. 
Наказом Міністерства з питань стратегічних галузей промисловості України від 23 березня 2023 року №52 ПАТ «Укрнафта» було включено до Переліку підприємств, які є боржниками у виконавчих провадженнях, вчинення виконавчих дій за якими зупиняється у період воєнного стану. 
Таким чином, за твердженням боржника, станом на сьогоднішній день відносно АТ «Укрнафта» не вчинялись виконавчі дії примусового характеру, спрямовані на виконання судового рішення, отже передчасно вважати про те, що Товариство безпідставно не виконує рішення суду.
Також боржник зазначив, що господарська та фінансова діяльність Товариства в умовах воєнного стану має імперативне і домінантне спрямування на забезпечення потреб обороноздатності держави, зокрема, і шляхом виплати дивідендів державі та спрямування прибутків у затверджені Урядом капітальні інвестиції.
Неможливість добровільного виконання судового рішення, за доводами боржника, обумовлена відсутню у Товариства можливості сплати заборгованості без настання негативних фінансово-господарських наслідків для діяльності Товариства в т.ч. і з врахуванням спрямування його діяльності на першочергове задоволення потреб обороноздатності держави у різних її формах з метою збереження незалежності та територіальної цілісності України. При цьому, Товариство не може здійснювати вибіркову сплату коштів на користь лише частини кредиторів, як цього хоче заявник, оскільки це буде проявом дискримінації.
Боржник також стверджує, що наявність у Товариства обігових коштів, сама по собі не може свідчити про можливість добровільного виконання судових рішень, позаяк в умовах воєнного стану на підприємства оборонно-промислового комплексу покладається додаткова відповідальність щодо забезпечення виконання оборонних завдань та в даному випадку забезпечення стабільності енергетичного сектору економіки, першоосновою чого слугує жорстке регулювання щодо використання коштів з врахуванням першочергових завдань, обумовлених дією особливого періоду.
Відмовляючи у прийнятті звіту боржника суд першої інстанції зазначив, що наведені у звіті посилання на зупинення виконавчого провадження, статус критичної інфраструктури, наслідки військової агресії та інші обставини, хоча й описують ймовірні причини невиконання судових рішень, не супроводжуються конкретними орієнтовними термінами, коли боржник планує виконати рішення суду, та їх обґрунтуванням з урахуванням вжиття заходів для усунення перешкод.
Суд першої інстанції зазначив, що відсутність у звіті орієнтовних строків виконання такого рішення та їх обґрунтування порушує баланс інтересів сторін. При цьому враховуючи те, що рішення суду є обов`язковим до виконання, суд вважає необґрунтованим посилання боржника на те, що строки виконання рішення залежать від періоду дії воєнного стану.
За висновком суду першої інстанції, Акціонерним товариством "Укрнафта" не наведено обґрунтованих підстав для висновку про неможливість спрямування наявних грошових коштів на виконання рішень судів у даній справі. Зокрема, не надано жодного обґрунтованого пояснення необхідності укладення ряду договорів щодо реклами та популяризації підприємства боржника поряд із Конституційним принципом обов`язковості судових рішень.
Однак колегія суддів не погоджується із відповідним висновком суду першої інстанції з наступних обставин.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно зі ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до ст. 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Згідно з ч. 1 ст. 327 ГПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду" (див. рішення від 19.03.1997 зі справи "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece); рішення від 20.07.2004 зі справи "Шмалько проти України").
Як вказано у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Глоба проти України" від 05.07.2012, пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також суд зазначив, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.
Отже виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, складовою права на справедливий суд.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України "Про виконавче провадження" (далі - Закон № 1404-VIII).
Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Як зазначалось вище, на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 05.09.2023, додаткового рішення від 19.09.2023 та постанови Північного апеляційного господарського суду від 25.10.2023 у справі № 910/6722/23 були видані відповідні накази, які були пред`явлені стягувачами на примусове виконання до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві.
При цьому, як вбачається із матеріалів справи, постановами державного виконавця було зупинено вчинення виконавчих дій з примусового виконання наказів від 07.11.2023 у справі № 910/6722/23 з посиланням на те, що наказом Міністерства з питань стратегічних галузей промисловості України від 23 березня 2023 року №52 ПАТ «Укрнафта» було включено до Переліку підприємств, які є боржниками у виконавчих провадженнях, вчинення виконавчих дій за якими зупиняється у період воєнного стану. 
Так, судовий контроль за виконанням судових рішень встановлено розділом VI ГПК України.
Згідно з ст. 339 ГПК України судовий контроль за виконанням судових рішень у господарських справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції. Суд може здійснювати судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку, встановленому цим розділом.
Отже, запровадження інституту подачі боржником звіту про виконання судового рішення є елементом судового контролю за належним, своєчасним та ефективним виконанням судових рішень.
Суд, який розглянув справу як суд першої інстанції, за письмовою заявою стягувача може зобов`язати боржника подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення у господарських справах (ч. 1 ст. 345-1 ГПК України).
Згідно із частиною другою статті 345-1 Господарського процесуального кодексу України стягувач може звернутися до суду із заявою, передбаченою частиною першою цієї статті, в разі невиконання боржником судового рішення та за умови відкриття виконавчого провадження.
Частиною 4 ст. 345-1 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо боржником, який не виконує судове рішення, є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, суб`єкт господарювання державного або комунального сектору економіки, суд за письмовою заявою стягувача та за умови відкриття виконавчого провадження зобов`язує такого боржника подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення незалежно від характеру спору.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 345-4 ГПК України за наслідками розгляду звіту боржника суд постановляє ухвалу про прийняття або відмову у прийнятті звіту, яку може бути оскаржено в апеляційному порядку за правилами частини п`ятої статті 345-2 цього Кодексу. Оскарження ухвали суду не зупиняє її виконання.
Суд відмовляє у прийнятті звіту, якщо боржником не наведено обґрунтовані обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, або заходи, які вживаються боржником для виконання судового рішення, на переконання суду, є недостатніми для своєчасного та повного виконання судового рішення. Суд також відмовляє у прийнятті звіту, якщо звіт подано без додержання вимог частин другої та/або третьої статті 345-3 цього Кодексу.
Отже, судовий контроль у формі зобов`язання подати звіт є формою забезпечення виконання судових рішень. При цьому для подання стягувачем заяви про зобов`язання боржника подати звіт про виконання судового рішення мають бути наявні відповідні правові умови аби застосувати вказаний спосіб судового контролю, суд повинен мати обґрунтовані сумніви у невиконанні боржником свого конституційного обов`язку - виконання судового рішення.
Зі змісту ст.ст. 345-1 - 345-4 ГПК України вбачається, що як крайній захід для захисту прав стягувача, закон встановив можливість звернення до суду з заявою про зобов`язання боржника подати звіт про виконання судового рішення. У той же час, перед тим як подати таку заяву, стягувач має використати всі можливі засоби для виконання судового рішення. Зокрема, наявність рішення суду, яке набрало законної сили, зобов`язує боржника здійснити його виконання. У випадку, коли боржник добровільно не виконує рішення суду, стягувач має вчинити дії для виконання рішення суду в примусовому порядку відповідно до вимог Закону України "Про виконавче провадження", і тільки після того, як стягувач використав усі можливості для примусового виконання рішення суду, а воно залишається невиконаним, в такої особи виникає право звернутися до суду із заявою в порядку ст. 345-1 ГПК України (аналогічна правова позиція сформована Великою Палатою Верховного Суду в ухвалі від 09.12.2021 у справі № 9901/235/20).
Правовою підставою для зобов`язання боржника подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена в ухвалах від 16.09.2020 та від 12.01.2022 у справі № 826/9960/15).
Колегія суддів враховує, що обставини відкриття виконавчого провадження, а також суб`єктний склад учасників справи надає стягувачу достатній обсяг процесуальних повноважень для звернення до суду з відповідною заявою про зобов`язання боржника подавати звіт про виконання судового рішення.
Водночас право вимоги стягувача до боржника подати відповідний звіт кореспондує юридичним фактам відкриття виконавчого провадження та невиконання судового рішення, а також необхідності виявлення причин, котрі свідчать про неефективність примусових заходів виконання судового рішення за рахунок наданих повноважень державному або приватному виконавцю; встановлення добросовісної поведінки боржника та можливості виконати рішення, наявності чи відсутності об`єктивних перешкод такого виконання.
Відповідно до ч. 2 ст. 345-2 ГПК України за наслідками розгляду заяви суд постановляє ухвалу про її задоволення або відмову у задоволенні та зобов`язання боржника подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Отже, подача звіту про виконання судового рішення можлива на стадії примусового, а не добровільного виконання рішення суду.
Згідно із частиною 2 ст. 345-3 ГПК України звіт боржника про виконання судового рішення має містити, зокрема, відомості про виконання боржником судового рішення, строк, порядок та спосіб його виконання; у разі невиконання судового рішення: орієнтовні строки виконання такого рішення та їх обґрунтування; відомості про те, чи існують обставини, які ускладнюють виконання судового рішення боржником, які заходи вжито та вживаються боржником для їх усунення.
Судовою колегією було встановлено, що поданий боржником звіт містить вказівку на обставини, які ускладнюють виконання судових рішень у справі № 910/6722/23, а саме віднесення АТ «УКРНАФТА» до об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, тоді як господарська та фінансова діяльність Товариства в умовах воєнного стану має імперативне і домінантне спрямування на забезпечення потреб обороноздатності держави, зокрема, і шляхом виплати дивідендів державі та спрямування прибутків у затверджені Урядом капітальні інвестиції; включення боржника на підставі наказу Міністерства з питань стратегічних галузей промисловості України від 23 березня 2023 року №52 ПАТ «Укрнафта» до Переліку підприємств, які є боржниками у виконавчих провадженнях, вчинення виконавчих дій за якими зупиняється у період воєнного стану.
Колегія суддів враховує, що відповідно до Законів України «Про правовий режим воєнного стану», «Про оборону України», «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного стану», згідно з наказом Верховного Головнокомандувача Збройних Сил України від 06.11.2022 року «Про рішення Ставки Верховного Головнокомандувача від 05.11.2022 року», наказу Командувача Сил логістики Збройних Сил України від 06.11.2022, на підставі рішення Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 06.11.2022, акції, емітентом яких є ПАТ «Укрнафта», активи що належали фізичним і юридичним особам, примусово відчужено у власність держави для використання в умовах правового режиму воєнного стану.
Акціонерами Товариства наразі є Держава Україна в особі Міністерства оборони України та АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України». При цьому АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на 100% належить Державі Україна.
Відтак, на думку колегії суддів, господарська та фінансова діяльність боржника в умовах воєнного стану має першочергове спрямування на забезпечення потреб держави, що значною мірою перешкоджає виконувати, зокрема, грошові зобов`язання підприємства.
При цьому, у постанові Верховного Суду від 24.04.2025 у справі №340/5977/22 наведений правовий висновок, що наявність рішення суду, яке набрало законної сили, зобов`язує боржника його виконати. У випадку, коли боржник добровільно не виконує рішення суду, стягувач має вчинити дії для виконання рішення суду в примусовому порядку відповідно до вимог Закону України №1404-VIII «Про виконавче провадження» від 02.06.2016, і тільки після того, як стягувач використав усі можливості для примусового виконання рішення суду, а воно залишається не виконаним, в такої особи виникає право звернутися до суду із заявою в порядку судового контролю за виконанням рішення суду.
Отже, предметом оцінки суду під час розгляду звіту боржника є не факт добровільного невиконання судового рішення, а обставини, які перешкоджають його виконанню в межах виконавчого провадження, а також заходи, що вживаються боржником для усунення таких перешкод та забезпечення виконання судового рішення.
Згідно приписів статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
25 серпня 2022 року набрали чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо діяльності приватних виконавців та примусового виконання судових рішень, рішень інших органів (посадових осіб) у період дії воєнного стану" та Закон України "Про внесення зміни до пункту 10-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" щодо зупинення виконання рішень про стягнення з фізичної особи заборгованості за житлово-комунальні послуги у період дії воєнного стану".
Цими Законами пункт 10-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" доповнено новими абзацами.
Зокрема, визначено:
"Зупиняється у період дії воєнного стану вчинення виконавчих дій у виконавчих провадженнях з виконання рішень (крім рішень за позовами фізичних осіб про стягнення заробітної плати, грошового забезпечення військовослужбовців), боржниками за якими є підприємства оборонно-промислового комплексу, визначені в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, органи військового управління, з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти, установи та організації, які входять до складу Збройних Сил України, рішень про стягнення з фізичної особи заборгованості за житлово-комунальні послуги в територіальних громадах, розташованих у районах проведення воєнних (бойових) дій, або які перебувають чи перебували у тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України, або якщо стягнення за житлово-комунальні послуги здійснюється щодо нерухомого майна, яке є місцем постійного проживання такої фізичної особи і було знищено або пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій.
Дія заборони, встановленої абзацом дванадцятим цього пункту, не поширюється на рішення, стягувачами за якими є держава, органи Пенсійного фонду України, інші державні цільові фонди, суб`єкти, визначені в абзаці дванадцятому цього пункту, а також на рішення про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю внаслідок кримінального правопорушення".
06 травня 2023 року набрав чинності новий Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих особливостей організації примусового виконання судових рішень і рішень інших органів під час дії воєнного стану", яким пункт 10-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" викладено в новій редакції.
Положення щодо зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчих провадженнях з виконання рішень, боржниками за якими є підприємства оборонно-промислового комплексу, залишилися незмінними.
Отже, з 25 серпня 2022 року у період дії воєнного стану в Україні:
- зупиняється вчинення виконавчих дій у виконавчих провадженнях з виконання рішень, боржниками за якими є підприємства оборонно-промислового комплексу;
- такий перелік боржників - підприємств оборонно-промислового комплексу визначається відповідно до порядку, встановленого Кабінетом Міністрів України.
Це правило не застосовується до виконання:
- рішень за позовами фізичних осіб про стягнення заробітної плати, грошового забезпечення військовослужбовців, його перерахунку, щодо забезпечення військовослужбовців житлом;
- рішень, стягувачами за якими є держава, органи Пенсійного фонду України, інші державні цільові фонди, суб`єкти, визначені в абзаці двадцять другому пункту 10-2;
- рішень про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю внаслідок кримінального правопорушення.
04 лютого 2023 року Кабінет Міністрів України постановою №101 затвердив Порядок, який встановлює процедуру визначення підприємств оборонно-промислового комплексу, які є боржниками у виконавчих провадженнях, вчинення виконавчих дій за якими зупиняється у період воєнного стану (далі - Порядок).
У цьому Порядку під підприємством оборонно-промислового комплексу (далі - підприємство) слід розуміти підприємство, що розробляє та / або виробляє, та / або модернізує, та / або ремонтує, та / або утилізує продукцію військового призначення, та / або надає послуги в інтересах оборони для оснащення та матеріального забезпечення сил безпеки і оборони, та / або здійснює постачання товарів військового призначення та подвійного використання, надання послуг військового призначення під час військово-технічного співробітництва України з іншими державами (пункт 2 Порядку).
Перелік підприємств, які є боржниками у виконавчих провадженнях, вчинення виконавчих дій за якими зупиняється у період воєнного стану (далі - Перелік), визначається Мінстратегпромом, яке протягом 10 робочих днів з дня отримання заяви та доданих до неї документів забезпечує їх розгляд та приймає рішення про включення або про відмову у включенні підприємства до Переліку, про що видається відповідний наказ. Копія наказу надсилається заявнику протягом п`яти робочих днів з дня прийняття відповідного рішення з дотриманням вимог Законів України "Про інформацію", Про державну таємницю" разом із супровідним листом (пункт 9 Порядку).
Так, згідно з наказом Міністерства з питань стратегічних галузей Наказом Міністерства з питань стратегічних галузей промисловості України від 23 березня 2023 року №52 ПАТ «Укрнафта» було включено до Переліку підприємств, які є боржниками у виконавчих провадженнях, вчинення виконавчих дій за якими зупиняється у період воєнного стану.
Як вбачається з матеріалів справи, з врахуванням вище вказаних обставин та положень законодавства державним виконавцем було винесено постанови про зупинення вчинення виконавчих дій, спрямованих на виконання судових рішень у даній справі.
Як станом на день подання звіту про виконання рішень суду у даній справі, так і на дату постановлення оскаржуваної ухвали, постанови державного виконавця про зупинення вчинення виконавчих дій є чинними та не скасованими, а обставини, які слугували підставою для зупинення вчинення виконавчих дій боржником за якими є АТ «УКРНАФТА» не припинили свого існування.
Саме ці обставини боржник навів у своєму звіті як такі, що ускладнюють виконання судового рішення, зазначивши також про особливості здійснення господарської діяльності підприємства в умовах воєнного стану та виконання ним завдань, пов`язаних із забезпеченням обороноздатності держави.
Колегія суддів враховує, що у пояснювальній записці до проєкту Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо діяльності з примусового виконання судових рішень, рішень інших органів (посадових осіб) у період дії воєнного стану" від 26.04.2022 №7317 (прийнято як Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо діяльності приватних виконавців та примусового виконання судових рішень, рішень інших органів (посадових осіб) у період дії воєнного стану" від 27.07.2022 №2455-IX) зазначено, що:
- з метою забезпечення захисту національних інтересів у зв`язку з військовою агресією російської федерації, забезпечення законних інтересів юридичних осіб, конституційних прав і свобод людини та громадянина в умовах воєнного стану потребують врегулюванню деякі питання примусового виконання рішень, зокрема, щодо рішень, боржниками за якими є підприємства оборонно-промислового комплексу, органи військового управління, з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти, установи та організації, які входять до складу Збройних Сил України, підприємства залізничного транспорту;
- прийняття Закону дозволить забезпечити належну організацію діяльності з примусового виконання рішень органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями під час дії воєнного стану та сприятиме захисту національних інтересів у зв`язку з військовою агресією російської федерації, забезпеченню законних інтересів юридичних осіб, конституційних прав і свобод людини та громадянина в умовах воєнного стану.
Конституційний Суд України у Рішенні від 10 червня 2003 року № 11-рп/2003 вирішував питання щодо відповідності Конституції України законодавчої вимоги про встановлення мораторію на застосування примусової реалізації майна державних підприємств та господарських товариств, у статутних фондах яких частка держави становить не менше 25 відсотків (що була введена Законом України від 29 листопада 2001 року № 2864-III «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна»).
У цьому Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що за Конституцією України (стаття 17) забезпечення економічної безпеки України є однією з найважливіших функцій держави, справою всього Українського народу, так само як і забезпечення соціальної спрямованості економіки (стаття 13). 
За Основним Законом України держава рівним чином захищає усі форми власності, а кожна з них може мати свої особливості, пов`язані із законодавчо визначеними умовами та підставами виникнення або припинення права власності. Ця правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що виключно законами України визначається правовий режим власності, в основі якого - конституційні положення, конкретизовані в законах, які можуть містити й певні особливості правового режиму тих чи інших форм власності. Однією із таких особливостей правового режиму державної власності і є встановлений на певний період мораторій на примусове відчуження майна підприємств.
Вирішуючи питання про те, чи встановлення мораторію на звернення стягнення на майно державних підприємств (боржників) робить «фактично необов`язковим» виконання ними судових рішень майнового характеру, Конституційний Суд України зробив висновок, що Закон, яким встановлено вказаний мораторій, не порушує конституційної вимоги обов`язковості судових рішень. Рішення судів про примусове відчуження майна підприємств, ухвалені до і після прийняття цього Закону, ним не скасовуються, вони залишаються в силі, а їх виконання призупиняється до вдосконалення механізму примусової реалізації майна. 
Тобто Законом встановлюється подовжений на цей період строк їх виконання.
У Рішенні від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012 Конституційний Суд України зазначив, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.
Зупинення виконавчого провадження та заходів примусового виконання судових рішень полягає у відстроченні виконання судового рішення на певний строк, має відповідати принципу верховенства права та здійснюватися у випадках і на підставі, визначених законом. 
З цих підстав Конституційний Суд України зазначив, що зупинення проведення виконавчих дій щодо примусового виконання судових рішень про стягнення з таких підприємств, у разі їх внесення до Реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості, що виникла внаслідок неповних розрахунків за енергоносії, є заходом, спрямованим на забезпечення життєво важливих суспільних інтересів.
Колегія суддів зазначає, що норма пункту 10-2 розділу XIII Закону України «Про виконавче провадження» та прийнятий на її виконання механізм формування Переліку підприємств оборонно-промислового комплексу мають винятковий, публічно-правовий характер. 
Їх правова природа полягає у тимчасовому відкладенні застосування заходів примусового виконання з мотивів захисту національної безпеки та обороноздатності держави. 
Також дана норма направлена на встановлення спеціального правового режиму діяльності підприємств оборонно-промислового комплексу в умовах воєнного стану, за якого пріоритет публічного інтересу щодо забезпечення обороноздатності та національної безпеки держави тимчасово переважає над приватним майновим інтересом окремих кредиторів. 
Законодавець, усвідомлюючи критичне значення безперервного функціонування таких підприємств, виходив із необхідності унеможливити будь-яке відволікання їх фінансових і матеріальних ресурсів, яке може негативно вплинути на виконання покладених на них оборонних завдань. З цією метою запроваджено спеціальний Перелік підприємств, щодо яких на період воєнного стану встановлено імперативну заборону на вчинення виконавчих дій, що є проявом особливого правового режиму захисту стратегічно важливих для держави суб`єктів господарювання.
Колегія суддів наголошує, що неможливість своєчасного виконання судових рішень обмеженим державою колом суб`єктів господарської діяльності та з врахуванням умов воєнного стану не може однозначно кваліфікуватись як невиконання судових рішень в контексті їх обов`язковості і відповідно не може трактуватись як порушення усталеної судової практики (як вітчизняних так і міжнародних судів) щодо обов`язковості виконання судових рішень.
А тому, обставини неможливості виконання рішення суду у даній справі є обґрунтованими та такими, які ускладнюють його виконання.
При цьому висновок суду першої інстанції про те, що боржник був зобов`язаний визначити конкретний календарний строк виконання рішення суду, є передчасним та не ґрунтується на правильному застосуванні положень статей 345-3, 345-4 Господарського процесуального кодексу України.
Так, вимога пункту 6 частини другої статті 345-3 Господарського процесуального кодексу України щодо зазначення орієнтовних строків виконання рішення та їх обґрунтування підлягає застосуванню з урахуванням конкретних обставин справи, оскільки у даному випадку можливість виконання судового рішення об`єктивно залежить від усунення встановлених законом обмежень щодо здійснення виконавчих дій.
А тому, сам по собі факт відсутності у звіті конкретної дати виконання рішення суду за таких обставин не може бути самостійною підставою для відмови у прийнятті звіту, якщо боржником наведено об`єктивні причини, що унеможливлюють визначення такого строку.
В свою чергу, органи публічної влади повинні діяти відповідно до закону і в межах норм, що визначають їхні повноваження. Вони не повинні діяти свавільно. Якщо дії органу публічної влади виходять за межі його повноважень (ultra vires), такі дії будуть незаконними.
Суд не може перебирати на себе правотворчі функції законодавчої та виконавчої влади. Тобто суд має додержуватися закону, від приписів якого він не може відступити у зв`язку з їх диспозитивністю, і не підміняти його своїм власним висновком. Суд як орган державної влади наділений державою певними функціями і повноваженнями, є джерелом утвердження законності та справедливості, основним принципом його роботи має бути "dura lex, sed lex".
Повноваження суду як органу державної влади не можуть тлумачитися розширювально, шляхом доповнення його прав і повноважень (п.п. 109-115, 118 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2024 року у справі № 910/14524/22).
В той же час суд першої інстанції фактично вийшов за межі предмета розгляду, надавши оцінку господарській діяльності боржника, достатності його грошових коштів, а також доцільності укладення окремих договорів щодо реклами та популяризації підприємства. Вказані обставини самі по собі не спростовують наведених боржником причин, пов`язаних із законодавчим зупиненням вчинення виконавчих дій, та не свідчать про недотримання вимог статті 345-3 Господарського процесуального кодексу України.
При цьому, попередивши оскаржуваною ухвалою керівника Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" про право суду застосувати заходи процесуального примусу шляхом накладення штрафу суд першої інстанції не врахував наведеного вище правового статусу АТ «Укрнафта» та особливостей правового режиму, встановленого державою в умовах воєнного стану.
Директор АТ «Укрнафта» є керівником підприємства, діяльність якого має стратегічне значення для держави, а отримані товариством кошти та прибуток спрямовуються на забезпечення державних інтересів, у тому числі фінансування потреб, визначених державою в умовах воєнного стану. Саме тому діяльність керівника такого підприємства підпорядковується не лише загальним нормам корпоративного управління, а й спеціальним вимогам законодавства та актів Кабінету Міністрів України, прийнятих на період дії воєнного стану.
Директор державного (або контрольованого державою) підприємства не має дискреційних повноважень діяти всупереч прямій законодавчій забороні чи вимогам нормативно-правових актів Держави. Якщо на час дії воєнного стану встановлено заборону на примусове або інше стягнення коштів за виконавчими провадженнями щодо відповідної категорії підприємств, така заборона має розглядатися як спеціальний механізм захисту державних фінансових інтересів.
Як вже було зазначено вище, метою встановлення такої заборони є недопущення відтоку коштів державного підприємства на цілі, які не визначені державою як пріоритетні в умовах воєнного стану.
Саме тому зазначену норму необхідно тлумачити системно, з урахуванням її мети та завдань. 
Включення підприємства до Переліку підприємств, які є боржниками у виконавчих провадженнях, вчинення виконавчих дій за якими зупиняється у період воєнного стану, свідчить про те, що держава визначила його ресурси такими, що мають пріоритетне значення для забезпечення обороноздатності. 
За таких умов керівник підприємства не вправі довільно спрямовувати кошти на виконання окремих приватноправових зобов`язань, якщо це суперечить встановленому державою режиму їх використання або ставить під загрозу виконання оборонних завдань. 
Отже, оцінюючи правомірність дій керівника, слід враховувати не лише наявність судового рішення, а й існування спеціального правового режиму, запровадженого державою. За наявності прямої законодавчої заборони щодо стягнення коштів у виконавчих провадженнях директор не вправі шляхом добровільного виконання нівелювати дію такої заборони, оскільки це суперечить її змісту, меті та покладеним на нього посадовим обов`язкам.
А тому, оскільки визначені за змістом звіту обставини, які зумовили ускладнення у виконанні рішення, власне, як і зупинення вчинення виконавчих дій з примусового виконання судових рішень у цій справі рівною мірою залежать від тривання періоду воєнного стану, визначеність яких конкретною датою об`єктивно перебуває поза межами впливу і контролю боржника, а тому обставини неможливості виконання рішення суду у даній справі є обґрунтованими та такими, які ускладнюють його виконання, а відтак у суду першої інстанції були відсутні підстави як для відмови у прийнятті звіту, так і у попереджені керівника Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" про право суду застосувати заходи процесуального примусу шляхом накладення штрафу.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для прийняття звіту та встановлення нового строку для подання звіту відповідно до ч. 3 ст. 345-2 ГПК України.
Якщо суд прийняв звіт про виконання судового рішення, але боржником судове рішення виконано не в повному обсязі, суд одночасно встановлює новий строк для подання звіту відповідно до частини третьої статті 345-2 цього Кодексу (ч. 7 ст. 345-4 ГПК України).
З урахуванням приписів ч. 7 ст. 345-4 ГПК України суд апеляційної інстанції встановлює строк для подання звіту до 14.10.2026.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
За таких обставин, апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду міста Києва від 12.05.2026 у справі № 910/6722/23 - скасуванню з ухваленням нової про прийняття звіту Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" про виконання судових рішень у справі №910/6722/23.
Керуючись ст.ст. 74, 269, 275, 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

У Х В А Л И В :

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.05.2026 у справі № 910/6722/23 задовольнити.
2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.05.2026 у справі № 910/6722/23 скасувати та постановити нову, яким прийняти звіт Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" про виконання судових рішень у справі №910/6722/23.
3. Зобов`язати керівника Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" у строк до 14.10.2026 надати Господарському суду міста Києва звіт про виконання судових рішень у справі №910/6722/23.
4. Матеріали справи № 910/6722/23 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених ст. 287 Господарського процесуального кодексу України, та в строки, передбачені ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 22.07.2026 

Головуючий суддя М.А. Барсук 

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Руденко