№ справи687/322/26
№2/687/350/2026
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2026 року          селище Чемерівці

Чемеровецький районний суд Хмельницької області
в складі головуючого – судді Горобець Н.О.,
за участю секретаря – Литовченко В.К.,

справа № 687/322/26;

сторони та інші учасники справи:
позивач – АТ «Хмельницькобленерго»,
відповідач – ОСОБА_1 , 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Чемерівці за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Хмельницькобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення вартості необлікованої електроенергії,

встановив:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
В березні 2026 року Акціонерне товариство «Хмельницькобленерго» (далі – АТ «Хмельницькобленерго») звернулося до Чемеровецького районного суду Хмельницької області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення вартості необлікованої електроенергії та заборгованості за спожиту електроенергію.
Позовна заява мотивована тим, що 20.03.2019 року в будинку АДРЕСА_1 , виявлено порушення п.5.5.5, 8.4.2 Правил роздрібного ринку електричної енергії (далі - ПРРЕЕ), а саме самовільне безоблікове підключення неприхованої електропроводки до мережі ОСР шляхом здійснення пошкодження ізоляції ввідного кабелю та прихованого підключення електропроводки поза приладом обліку електричної енергії до ввідного кабелю.
На місці порушення, в присутності ОСОБА_2 , був складений Акт про порушення за № Б002246 від 20.03.2019, в якому зафіксовано виявлене правопорушення на день перевірки. 
25.03.2019 року відбулося засідання комісії з розгляду акту про порушення ПРРЕЕ та зроблено висновок, що акт складено правомірно, споживач причетний до виявленого порушення, яке здійснив шляхом здійснення пошкодження ізоляції ввідного кабелю та прихованого підключення електропроводки поза приладом обліку електричної енергії до ввідного кабелю. Комісія визначила обсяг та вартість необлікованої електричної енергії за період з 20.03.2016 року по 20.03.2019 року - 25149 кВт/год, на суму 39741,11 грн. Відповідачка на засіданні комісії не були присутньою. 
Крім того, станом на 01.01.2019 року за особовим рахунком № НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_1 існує заборгованість за спожиту електроенергію в розмірі 1016,40 грн.
Листом старости Почапинецького старостинського округу Чемеровецької селищної ради від 22.01.2026 року № 9 повідомлено, що ОСОБА_2 була зареєстрована та проживала до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою АДРЕСА_1 . Власником вищевказаного будинку є ОСОБА_1 згідно договору купівлі-продажу від 18.03.2016 року.
Враховуючи вищевикладене, позивач просив стягнути з відповідачки вартість необлікованої електричної енергії в розмірі 39741,11 грн, 10845,90 грн збитків від інфляції, 3576,70 грн 3 % річних, а всього 54163,71 грн, а також 1016,40 грн заборгованості за спожиту електричну енергію, 277,39 грн збитків від інфляції, 91,48 грн №% річних, а всього 1385,27 грн, а також судові витрати у виді сплаченого судового збору в розмірі 2662,40 грн.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, направив до суду клопотання, у якому просив судові засідання по справі проводити без його участі, позов підтримує у повному обсязі.
Відповідачка в судові засіданні проти позову заперечила та суду пояснила, що дійсно на підставі договору купівлі-продажу від 18.03.2016 року є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . З того часу вона зареєстрована у вказаному будинку, однак тривалий час у будинку не проживала. Також у вказаному будинку була зареєстрована та проживала до смерті її мати – ОСОБА_2 . Зі слів матері їй відомо, що остання дійсно підключилась до електромережі поза приладами обліку. Вважає, що вона не повинна платити за порушення, які були вчинені її матір`ю, а тому просить в задоволенні позову відмовити. 

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.
Представник позивача, разом з поданням позовної заяви подав також клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.
Ухвалою Чемеровецького районного суду від 07 квітня 2026 року відкрито провадження у справі, призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.
21 липня 2026 року в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частину рішення. Повний текст рішення складено 27.07.2026.

Фактичні обставини справи, встановлені судом
Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою  АДРЕСА_1 , та є власником вказаного житлового будинку, на підставі договору купівлі-продажу від 18.03.2016 року.
Також за вищевказаною адресою була зареєстрована і проживала до дня смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) ОСОБА_2 
20 березня 2019 року представниками Чемеровецького РЕМ – контролером ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в будинку АДРЕСА_1 , виявлено порушення, а саме безоблікове приєднання електропроводки до мережі електропостачальника шляхом здійснення пошкодження ізоляції ввідного кабелю та прихованого підключення електропроводки поза приладом обліку електроенергії.
На місці порушення, згідно п. 5.5.5 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 року №312, в присутності ОСОБА_2 був складений Акт про порушення за №Б002246 від 20.03.2019, в якому зафіксовано виявлене правопорушення на день перевірки.
25.03.2019 відбулося засідання комісії з розгляду акту про порушення ПРРЕЕ та зроблено висновок, що споживачем за адресою  АДРЕСА_1  порушено п. 5.5.5 Правил, а саме: безоблікове приєднання електропроводки до мережі електропостачальника шляхом здійснення пошкодження ізоляції ввідного кабелю та прихованого підключення електропроводки поза приладом обліку електроенергії. 
На засідання комісії  ОСОБА_2 , ОСОБА_6 не з`явилися.
Згідно з п. 8.4.13 ПРРЕЕ комісія визначила обсяг та вартість необлікованої електричної енергії на підставі акту № Б002246 від 20.03.2019 - 25149 кВт/год, на суму 39741,11 грн. Вказане підтверджується розрахунком по акту від 20.03.2019.

Крім того, згідно розрахунку по особовому рахунку № НОМЕР_1 заборгованість ОСОБА_1 на за період з 01.10.2018 по 01.01.2019 року складає 1016,40 грн.

Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
Частинами 1-4 ст. 26 Закону України «Про електроенергетику» передбачено, що споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Споживач енергії зобов`язаний додержуватися вимог нормативно-технічних документів та договору про постачання енергії. Безпечну експлуатацію енергетичних установок споживача та їх належний технічний стан забезпечує сам споживач. Споживач енергії несе відповідальність за порушення умов договору з енергопостачальником та правил користування електричною і тепловою енергією та виконання приписів державних інспекцій з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної та теплової енергії згідно із законодавством України. Правила користування електричною і тепловою енергією для населення затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Положеннями ст. 27 Закону України «Про електроенергетику» визначено, що правопорушення в електроенергетиці тягне за собою встановлену законодавством України цивільну, адміністративну і кримінальну відповідальність. Правопорушеннями в електроенергетиці є порушення правил користування енергією.
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про ринок електричної енергії» учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються, зокрема, договори про постачання електричної енергії споживачу.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 58 Закону України «Про ринок електричної енергії», споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.
Відповідно до положень п. 3 ч. 3 ст. 58 Закону України «Про ринок електричної енергії» споживач зобов`язаний дотримуватися правил технічної експлуатації, правил безпеки під час експлуатації власних електроустановок, нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, та умов укладених договорів.
Згідно з ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 77 Закону України «Про ринок електричної енергії», учасники ринку, які порушили нормативно-правові акти, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, несуть відповідальність згідно із законом. Крадіжка електричної енергії, самовільне підключення до об`єктів електроенергетики, споживання електричної енергії без приладів обліку є правопорушеннями на ринку електричної енергії.
Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг постановою №312 від 14.03.2018 року затвердила Правила роздрібного ринку електричної енергії, якими зокрема врегульовано взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником (електропостачальниками) та споживачем (для власного споживання), а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії, визначеними ПРРЕЕ.
Положеннями ПРРЕЕ врегульовано взаємовідносини, що виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником (електропостачальниками) та споживачем (для власного споживання), а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії.
Відповідно до пункту 1.1.2 ПРРЕЕ акт про порушення - документ установленої форми, який складається для фіксації факту порушення споживачем цих Правил та який є підставою для визначення обсягу та вартості необлікованої електричної енергії; необлікована електрична енергія - обсяг електричної енергії, використаний споживачем або переданий транзитом в електромережі, що належать іншим власникам електричних мереж, але не врахований розрахунковими засобами комерційного обліку або врахований неправильно; об`єкт побутового споживача - житловий будинок (частина будинку), квартира або будівля, які розміщені за однією адресою та належать одній фізичній особі або декільком фізичним особам на правах власності або користування.
Відповідно до п.п. 5, 6, 20 п. 5.5.5 ПРРЕЕ, споживач електричної енергії зобов`язаний дотримуватися правил технічної експлуатації, правил безпеки під час експлуатації власних електроустановок, нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, та умов укладених договорів; забезпечувати належний технічний стан та безпечну експлуатацію своїх електроустановок та електроприладів згідно з вимогами нормативно-технічних документів та нормативно-правових актів України; не допускати безоблікового користування електричною енергією від технологічних електричних мереж споживача, а також відшкодовувати збитки, завдані оператору системи та/або споживачу (основному споживачу), у разі виявлення безоблікового користування електричною енергією від технологічних електричних мереж споживача.
Пунктом 8.2.5 ПРРЕЕ передбачено, що у разі виявлення під час контрольного огляду або технічної перевірки уповноваженим представником оператора системи, від якого споживач одержує електричну енергію, порушень цих Правил, у тому числі фактів розкрадання електричної енергії, на місці виявлення порушення у присутності споживача або представника споживача оформлюється акт про порушення.
Відповідно до п. 8.2.6 ПРРЕЕ на підставі акта про порушення уповноваженими представниками оператора системи під час засідань комісії з розгляду актів про порушення визначаються обсяг необлікованої електричної енергії та сума завданих споживачем збитків.
Відповідно до п. 8.2.7 ПРРЕЕ, у разі незгоди споживача з фактом безоблікового споживання електричної енергії та відмови від сплати вартості необлікованої електричної енергії оператор системи звертається з позовом до суду для підтвердження факту безоблікового споживання електричної енергії та стягнення вартості необлікованої електричної енергії. Спірні питання, які виникають між сторонами при складанні акта про порушення та/або визначенні обсягу та вартості необлікованої електричної енергії, вирішуються Регулятором, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики в електроенергетичному комплексі, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду (контролю) в галузі електроенергетики відповідно до компетенції, енергетичним омбудсменом та/або судом.
Відповідно до п. 8.4.1 ПРРЕЕ, оператор системи визначає обсяг та вартість електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення цих Правил та/або виявлення фактів безоблікового споживання електричної енергії, самовільного підключення до об`єктів електроенергетики і споживання електричної енергії без засобів вимірювальної техніки, відповідно до вимог цієї глави.
У разі своєчасного (до виявлення порушення представниками оператора системи) письмового повідомлення споживачем оператора системи про виявлені ним пошкодження засобів вимірювальної техніки, пошкодження або зрив пломб (за умови відсутності явних ознак втручання в роботу засобів вимірювальної техніки) чи пошкодження індикатора (за умови наявності активного елемента індикатора) або спрацювання індикатора (за умови відсутності підтвердження заводом виробником індикатора факту його спрацювання внаслідок дії магнітного поля) положення цієї глави не застосовуються.
Відповідно до п.п. 7 п. 8.4.2 ПРРЕЕ, визначення обсягу та вартості необлікованої електричної енергії здійснюється оператором системи на підставі акта про порушення: самовільне підключення електроустановок, струмоприймачів або електропроводки до електромережі, що не є власністю оператора системи, з порушенням схеми обліку.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг.
Згідно п. 5 ч.2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Статтею 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов`язаний, зокрема, забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів, а споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 901 ЦК України)
Відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, хоч у частині першій статті 19 Закону й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16).
Відповідно до п. 6 ч. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
Згідно зі ст.ст. 322, 360 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.
Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна
Враховуючи положення статей 317, 322, 360 ЦК України власник квартири зобов`язаний нести витрати з її утримання, у тому числі оплачувати комунальні послуги, незалежно від того, проживає він у належній йому квартирі чи ні, якщо він в установленому порядку не відмовився від надання таких послуг (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 02 квітня 2020 року у справі № 757/29813/17-ц).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , зареєстрована та проживає за вказаною адресою.
Відповідно до пунктів 6.4.1 та 6.4.2 Кодексу комерційного обліку електричної енергії розкрадання електричної енергії полягає у встановленні позаоблікових підключень, за що учасники ринку та споживачі несуть відповідальність відповідно до законодавства.
Факт безоблікового підключення до мереж електропостачання будинку АДРЕСА_1 , підтверджується актом про порушення №Б002246 від 20.03.2019.
Вказаними діями ОСОБА_1 завдала шкоди позивачу. Розмір завданої шкоди визначено згідно розрахунку, проведеного відповідно до методики визначення обсягу та вартості необлікованої електричної енергії, затвердженої Національною комісією регулювання електроенергетики України. Даний розрахунок відповідачкою не оспорений та не надано суду власного розрахунку.
Положеннями ст. 22 ЦК України закріплено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються в повному обсязі, якщо інше не встановлено законом або договором.
Нормою ст. 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка ї завдала.
Так, відповідно до змісту наведених вище положень законодавства підставою для виникнення у споживача житлово-комунальних послуг обов`язку зі сплати їх вартості є в першу чергу наявність між таким споживачем та постачальником послуг або іншим уповноваженим учасником цих правовідносин договору про надання відповідних послуг. Разом з тим, споживачі зобов`язані своєчасно і в повному обсязі оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживачів від оплати послуг у повному обсязі, що закріплено в ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».
Наведена правова позиція суду узгоджується із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в постанові від 07 липня 2020 року по справі №712/8916/17.
Оскільки судом встановлено, що відповідач є споживачем електричної енергії по АДРЕСА_1  та добровільно не відшкодувала заподіяну шкоду, позовні вимоги підтверджені належними та допустимими доказами, які відповідачкою не спростовані, суд дійшов висновку про стягнення з відповідачки вартості необлікованої електричної енергії у розмірі 39741,11 грн.
Разом з тим, суд вважає, що у стягненні з відповідачки на користь позивача 3% річних в розмірі 3576,70 грн та інфляційних втрат в розмірі 10845,90 грн, слід відмовити з таких підстав.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (частина друга статті 509 ЦК України).
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, але також завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі й інші юридичні факти (частина друга статті 11 ЦК України).
Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між суб`єктом, який таку шкоду завдав, і потерпілим. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або не грошовим.
За змістом статей 524, 533 - 535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Судове рішення про стягнення таких коштів є рішенням про примусове виконання обов`язку в натурі, тобто підтверджує грошове зобов`язання, зокрема те, що виникло у боржника у зв`язку із завданням ним шкоди потерпілому (кредитору).
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України).
За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.
Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).
Отже, положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду.
Матеріалами справи підтверджено, що відповідачка має перед позивачем грошове зобов`язання.
Щодо періоду прострочення виконання грошового зобов`язання слід зазначити таке.
Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Порушенням зобов`язання, згідно з статтею 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
По своїй суті зобов`язання про відшкодування майнової шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру відшкодування.
Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала шкоди, може бути:
1) договір особи, що завдала шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки відшкодування шкоди;
2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір відшкодування шкоди.
Тільки після конкретизації змісту зобов`язання про відшкодування шкоди за допомогою рішення суду або договору про відшкодування шкоди, те чи інше зобов`язання може бути кваліфіковане як грошове, і відповідно може відбутися прострочення боржника (особи, що завдала шкоди) щодо його виконання (аналогічний висновок викладений у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду 03 квітня 2019 року у справі № 757/3725/15-ц, від 04 грудня 2019 року у справі № 463/389/14-ц, від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц).
Підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди між сторонами є факт її завдання позивачу, однак її розмір та спосіб відшкодування (грошові кошти) мають бути конкретизовані відповідним договором сторін, чи рішенням суду про стягнення такої шкоди.
Отже, у зв`язку з відсутністю договору між сторонами про відшкодування шкоди, у відповідача виникне зобов`язання з відшкодування шкоди, завданої споживанням не облікованої електричної енергії, з дня закінчення строку на добровільне виконання судового рішення про стягнення такої шкоди.
Суд зауважує, що підстава для стягнення на користь позивача шкоди, завданої безобліковим споживанням електроенергії виникла з часу завдання такої шкоди відповідачкою, однак зобов`язання у відповідачки сплатити такі кошти виникне лише на підставі судового рішення, яким визначено розмір відшкодування шкоди, оскільки сторони не домовилися про розмір, спосіб, строки відшкодування шкоди.
Оскільки прострочення виконання обов`язку відповідачки з виплати належних позивачу коштів не відбулося, такий обов`язок у відповідаччки виникне на підставі рішення суду про відшкодування шкоди, завданої споживанням не облікованої електричної енергії, підстав, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, для стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат і трьох процентів річних не має.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимоги про стягнення 3% річних в розмірі 3576,70 грн та інфляційних втрат в розмірі 10845,90 грн задоволенню не підлягають.

Крім того, стягненню з відповідачки на користь позивача підлягає заборгованість за послугами з електропостачання за період з 01.10.2018 по 01.01.2019 року в розмірі 1016,40 грн, 227,39 грн збитків від інфляції, 91,48 грн 3% річних, а всього 1385,27 грн.
Таким чином, з відповідачки на користь позивача слід стягнути 39741,11 грн вартості необлікованої електроенергії та 1385,27 грн заборгованості за спожиту електроенергію, а всього 41126,38 грн.

Розподіл судових витрат
При розподілі судових витрат, суд враховує пропорційність задоволених позовних вимог. Позов заявлено з ціною 55548,98 грн. та задоволено на суму 41126,38 грн, тобто на 74,04 % (41126,38х100:55548,98). Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі 1971,25 грн (2662,40х74,04%) 

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 263-265, 280-286 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов Акціонерного товариства «Хмельницькобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення вартості необлікованої електроенергії задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Хмельницькобленерго» 41126 (сорок одну тисячу сто двадцять шість) гривень 38 коп. вартості необлікованої електроенергії.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Хмельницькобленерго» судовий збір в сумі 1971 (одна тисяча дев`ятсот сімдесят одну) гривню 25 коп.
В задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач:Акціонерне товариство «Хмельницькобленерго», місцезнаходження: 29018 вул. Храновського, 11А м. Хмельницький, код ЄДРПОУ 22767506.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складено 27 липня 2026 року. 

Суддя          Н.О. Горобець