Справа № 199/5121/26
2/683/1429/2026 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2026 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області в особі головуючої - судді Кутасевич О.Г., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу № 199/5121/26, номер провадження 2/683/1429/2026 за позовом акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, 

встановив: 

У квітні 2026 року АТ «Перший український міжнародний банк» (далі АТ «ПУМБ») звернулось до Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами: 
- №2001246661601 від 13 лютого 2019 року в розмірі 11636,65 грн, з яких 10338,71 грн заборгованість за тілом кредиту, 1297,94 грн, заборгованість за відсотками; 
- №1001842569001 від 25 березня 2021 року в розмірі 35170 грн, з яких 27413,08 грн заборгованість за тілом кредиту, 10,58 грн заборгованість за відсотками, 7746,34 грн заборгованості за комісією, а всього за усіма договорами у загальному розмірі 46806,65 грн. 
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 13 лютого 2019 року та 25 березня 2021 року між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 укладено договори про надання коштів у кредит №2001246661601 та №1001842569001 за умовами яких останній отримав в кредит кошти в розмірі відповідно 12 099,01 грн та 39 207,07 грн на умовах платності користування та зобов`язався повернути кредитні кошти, сплатити проценти за користування коштами та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договорами. 
Однак, в подальшому відповідач не виконав свої зобов`язання щодо повернення наданих йому кредитів.
Оскільки відповідач в добровільному порядку не виконав своїх зобов`язань, тому товариство звернулось до суду про стягнення вказаної заборгованості та 2662,40 грн судового збору.
Ухвалою Амур-Нижньодріпровського районного суду міста Дніпра від 30 квітня 2026 року справу за позовом АТ «ПУМБ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості передано за підсудністю до Старокостянтинівськогорайонного суду Хмельницької області. 
Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 04 червня 2026 року постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.
Відповідач ОСОБА_1 протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали не надав відзив на позов в порядку, визначеному ст. 178 ЦПК України.
Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).
Судом встановлено, що 13 лютого 2019 року ОСОБА_1 підписав заяву №2001246661601 про приєднання до умов Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, якою беззастережно підтвердив, що приймає публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб яка розміщена на сайті АТ «ПУМБ»: pumb.ua в повному обсязі, з урахуванням умов надання усіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг, що можуть бути надані в процесі обслуговування.
Згідно заяви відповідач просив відкрити на його ім`я поточний рахунок у гривнях та надати кредитну картку із встановленням кредитного ліміту у сумі 10 000 грн, реальна річна процентна ставка 47,88%, орієнтована загальна вартість кредиту 12577,58 грн. 
Указаний договір було укладено та підписано позичальником (відповідачем) власноруч.
Відповідно до довідки АТ «ПУМБ» розмір кредитного ліміту, встановлений відповідачу неодноразово збільшувався, востаннє 27 лютого 2022 року до 12100 грн.
Як вбачається з розрахунку заборгованості та з виписки по рахунку ОСОБА_1 в АТ «ПУМБ» відкритому згідно заяви від 13 лютого 2019 року за період з 28.02.2019 року по 19.03.2026 року АТ «ПУМБ» виконано зобов`язання за Договором та надано доступ до визначеного кредитного ліміту, яким відповідач користувався, однак свої зобов`язання в повному обсязі не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 11636,65 грн, з яких 10338,71 грн заборгованість за тілом кредиту, 1297,94 грн, заборгованість за відсотками.
Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, доказів помилковості чи неправильності наданих позивачем розрахунку, а також належного виконання зобов`язань за кредитним договором не надано.
Тому вказана заборгованість за договором №2001246661601 від 13 лютого 2019 року в розмірі 11636,65 грн, з яких 10338,71 грн заборгованість за тілом кредиту, 1297,94 грн підлягає стягненню з відповідача.
Крім того, 24 березня 2021 року ОСОБА_1 підписав заяву №1001842569001 про приєднання до умов Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, відповідно до якої отримав споживчій кредит в сумі 39207,07 грн строком на 36 місяців зі сплатою відсотків в розмірі 0,001% річних, комісії за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 1,99 %.
АТ «ПУМБ» свої зобов`язання за вказаним договором виконало, перерахувавши відповідачу 24 березня 2021 року грошові кошти в сумі 39207,07 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 24 березня 2021 року.
Однак ОСОБА_1 свої зобов`язання за вказаним договором не виконав, внаслідок чого за період з 25 квітня 2021 року по 23 березня 2026 року утворилась заборгованість в сумі 35170 грн, з яких 27413,08 грн заборгованість за тілом кредиту, 10,58 грн заборгованість за відсотками, 7746,34 грн заборгованості за комісією, що підтверджується розрахунком заборгованості, а також випискою з особового рахунку.
Звертаючись до суду з позовом, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором №1001842569001 від 25 березня 2021 року в розмірі 35170 грн, з яких 27413,08 грн заборгованість за тілом кредиту, 10,58 грн заборгованість за відсотками, 7746,34 грн заборгованості за комісією.
На думку суду, наведений позивачем розрахунок заборгованості є необґрунтованим з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Нормами ч.2 ст. 627 ЦК України передбачено, що у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів .
Відповідно до абзацу третього частини четвертоїстатті 11 Закону України "Про захист прав споживачів"(у редакції станом на 01 січня 2017 року) кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цьогоЗакону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.
Згідно із частиною п`ятою статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів"(у редакції станом на 01 січня 2017 року) до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.
10 червня 2017 року набрав чинності Закону України "Про споживче кредитування", який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні. Закон України "Про захист прав споживачів" застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування".
Отже, регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10 червня 2017 року відбувалося з урахуванням приписів Закону України "Про захист прав споживачів". З 10 червня 2017 року на ці відносини поширюється Закон України "Про споживче кредитування", а у частині, що йому не суперечить, - також Закон України "Про захист прав споживачів".
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України "Про споживче кредитування" загальні витрати за споживчим кредитом - це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно частини другої статті 8 Закону України "Про споживче кредитування" до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
На виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит).
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Разом з тим, Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Нормами частин першої та другоїстатті 11 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Відтак, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Змістом договору №1001842569001 від 25 березня 2021 року встановлено плату відповідачу саме за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 1,99 %, що складає 780,22 грн щомісяця, однак не конкретизовано, в чому полягає зазначене обслуговування.
Аналіз наведених правових норм та встановлених обставин справи дає підстави вважати, що відповідачу договором було встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, безоплатність надання якої прямо встановлена ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування». Указана щомісячна плата за обслуговування міститься й у графіку щомісячних платежів, які є невід`ємною частиною договорів. Отже, така умови договору про обов`язкову щомісячну плату за обслуговування кредитної заборгованості суперечить положенням ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування».
Схожі за змістом висновки викладені в постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 583/3343/19 та в правовій позиції Великої Палати Верховного Суду викладеній у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19.
Зокрема, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 вирішувала питання: чи можливе встановлення комісії за обслуговування кредиту згідно Закону України «Про споживче кредитування; чи має кваліфікуватися умова договору, що передбачає комісію, як дійсна /нікчемна/оспорювана. 
Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові вказала, що Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту, а згідно з п. 3.2.4 кредитного договору позичальник має право не частіше одного разу на місяць вимагати у банку безоплатного надання інформації про поточний розмір його заборгованості. Разом з тим Велика Палата зробила висновок про нікчемність в цілому пунктів 1.4 та 6 кредитного договору, зокрема не лише щодо щомісячного інформування про розмір заборгованості, але й опрацювання запитів позичальника, надання інформації по рахунку.
Так, згідно висновку Великої Палати Верховного Суду комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше ніж один раз на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживчекредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин 1, 2 ст.11, ч. 5 ст.12 цього Закону.
Також, Велика Палата Верховного Суду у пунктах 71-73 постанови від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц дійшла таких висновків: недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України).
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Як убачається зі змісту договору №1001842569001 від 25 березня 2021 року, паспорт споживчого кредиту, якими визначено графік щомісячних платежів: при щомісячному платежі 1089,12 грн, комісія становила 780,22 грн.
Тобто розмір щомісячної комісії є суттєвим порівняно із розміром кредиту та їх складових, отриманих ОСОБА_1 - 39207,07 грн, що вочевидь не можна визнати справедливим та розумним.
Наявні в матеріалах справи документи взагалі не містять будь-якого опису послуг, за які банком встановлена комісія.
Ураховуючи те, що банк не повідомив позичальника, які саме послуги за вказану плату йому надаються, розмір комісійної винагороди вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, тобто умови кредитного договору є несправедливими, суд уважає, що позивачем недоведено, що плата за обслуговування кредитної заборгованості згідно рафіку платежів встановлена банком за надання послуг.
Як встановлено з розрахунку заборгованості клієнта та виписки по рахунках, частина сплачених в погашення кредитів коштів за договором №1001842569001 від 25 березня 2021 рокув сумі 7802,2 грн. зараховувалась банком на погашення плати за обслуговування кредиту (комісії), та позивачем також заявлено до стягнення заборгованість по сплаті комісії за договором в сумі 7746,34 грн в той час як така не підлягала нарахуванню і сплаті.
Статтею 19 Закону визначено, у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором про споживчий кредит у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості: 1) у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом; 2) у другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом; 3) у третю чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до договору про споживчий кредит
Тому вказані суми коштів зарахованих банком на погашення плати за обслуговування кредиту (комісії) мала бути зарахована в рахунок погашення як тіла кредиту, так і відсотків за користування кредитними коштами у порядку визначеному п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про споживче кредитування».
З врахуванням викладеного вище, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором №1001842569001 від 25 березня 2021 року,  в сумі 19621,46 грн (27413,08+10,58-7802,2=19621,46), а вимоги щодо стягнення заборгованості за комісією в сумі 7746,34 грн задоволенню не підлягають.
Ураховуючи викладене, з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» підлягає стягненню заборгованість за договорами: 
- №2001246661601 від 13 лютого 2019 року в розмірі 11 636,65 грн, з яких 10 338,71 грн заборгованість за тілом кредиту, 1297,94 грн заборгованість за відсотками; 
- №1001842569001 від 25 березня 2021 року в розмірі 19621,46 грн, а всього 29960,17 грн. 
Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судові витрати покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При подачі позову позивачем сплачено судовий збір в сумі 2662,40 грн ціна позову становила 46806,65 грн позов задоволено на суму 29960,17 грн тобто на 64 %, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 1703,94 грн судового збору.
Керуючись ст. ст.259,263-265, 293,354,355 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» заборгованість за договорами:№2001246661601 від 13 лютого 2019 року в розмірі 11 636,65 грн, з яких 10 338,71 грн заборгованість за тілом кредиту, 1297,94 грн заборгованість за відсотками; №1001842569001 від 25 березня 2021 року в розмірі 19621,46 грн, а всього 29960,17 грн. 
В решті позову відмовити.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» 1703,94 грн судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Позивач: Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» місцезнаходження: вул. Андріївська, 4 м. Київ, 04070, код ЄДРПОУ 14282829.
Відповідач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Суддя