КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД 	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 липня 2026 року м. Кропивницький Справа № 340/3528/26

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Кравчук О.В. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу 
за позовом ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )
до 
відповідача- 1: ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса: АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ),
відповідача- 2: Військової частини НОМЕР_3 (адреса: АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ НОМЕР_4 )
про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просив суд:
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо призову позивача, як особи, що має судимість за вчинення злочину проти основ національної безпеки України, на військову службу під час мобілізації, на особливий період;
- визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 03.05.2026 № 1454 в частині призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_3 виключити солдата ОСОБА_1 зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_3 ;
Принагідно позивач просить зобов`язати Військову частину НОМЕР_3 у 30-денний строк з дня набрання судовим рішенням законної сили подати звіт про його виконання;
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що вироком Фортечного районного суду міста Кропивницького від 30.10.2025 у справі № 404/10278/25, який набрав законної сили 02.12.2025, його визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 114-1 Кримінального кодексу України, тобто злочину проти основ національної безпеки України. Незважаючи на це, а також на неодноразові звернення позивача до посадових осіб відповідача-1 щодо наявності в нього такої судимості, наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 03.05.2026 № 1454 позивача призвано на військову службу під час мобілізації та направлено до Військової частини НОМЕР_3 , де його наказом командира частини № 132 від 05.05.2026 зараховано до списків особового складу. На переконання позивача, такий призов суперечить імперативним приписам абзацу першого частини другої статті 4 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та абзацу п`ятого пункту 4 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560, якими заборонено комплектування Збройних Сил України особами з непогашеною чи незнятою судимістю за злочини проти основ національної безпеки України.
Відповідач-1 подав до суду відзив на позов, у якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Вказав, зокрема, що про право на відстрочку громадянин ОСОБА_1 не заявляв, відповідні документи не пред`являв. На час призову на військову службу, згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, громадянин ОСОБА_1 не був такою особою, що заброньований в установленому порядку на період мобілізації. Інформація про оформлену (діючу) відстрочку/бронювання на час призову відсутні. На переконання відповідача, вирок у справі № 404/10278/25 від 30.10.2025 року відносно ОСОБА_1 не містить встановленого факту вчинення злочинів проти основ національної безпеки України.
Представник позивача скерував до суду відповідь на відзив, у якій доводи відповідача заперечив та підтримав раніше заявлені позовні вимоги.
Відповідач-2 своїм процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк не скористався.
Судом вчинені такі процесуальні дії у справі:
- ухвалою від 29 травня 2026 року представникові позивача відмовлено у вжитті заходів забезпечення позову у цій справі;
-ухвалою суду від 03 червня 2026 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно і неупереджено оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд 

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вироком Фортечного районного суду міста Кропивницького від 30.10.2025 року у справі №404/10278/25 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 114-1 Кримінального кодексу України (перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період), у кримінальному провадженні № 22025120000000107.
Позивачеві призначене покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Зазначений обвинувальний вирок набрав законної сили 02.12.2025 року.
Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 03.05.2026 № 1454 позивача призвано на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Згідно з витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) № 132 від 05.05.2026 hjre позивача зараховано до списків особового складу Військової частини НОМЕР_3 на всі види забезпечення та призначено на посаду радіотелефоніста-планшетиста відділення управління зенітної ракетно-артилерійської батареї зенітного ракетно-артилерійського дивізіону.
Позивач неодноразово, у тому числі шляхом подання адвокатських запитів № 1 від 04.05.2026 та № 3 від 11.05.2026, а також звернення від 11.05.2026, повідомляв ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , а також командування Військової частини НОМЕР_3 про наявність у нього судимості за злочин проти основ національної безпеки України та про те, що він не підлягає призову на військову службу під час мобілізації.
Листами Військової частини НОМЕР_3 № 58/11213 від 17.05.2026 та № 58/11252 від 18.05.2026 позивачу відмовлено у звільненні з військової служби у зв`язку з відсутністю для цього підстав.
Викладені обставини передували зверненню позивача до уду з цим позовом.
Вирішуючи спір, що виник між сторонами, уд виходить з такого.
Частина друга 19 Конституції України зобов?язує органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року 
№ 2232-XII (далі - Закон № 2232-ХІІ) Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом призову (направлення) громадян України на військову службу, прийняття громадян України на військову службу за контрактом. Частиною другою цієї статті заборонено комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань особами, які мають судимість за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України, якщо така судимість не погашена або не знята в установленому законом порядку.
Аналогічне за змістом обмеження закріплено в абзаці п`ятому пункту 4 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року № 560 (далі – Порядок № 560).
Відповідно до частини першої статті 88 Кримінального кодексу України особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості.
Підстави звільнення з військової служби визначені статтею 26 Закону № 2232-ХІІ, а порядок виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини – пунктами 30, 33 розділу ІІ Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 15.09.2022 № 280.
Судом встановлено, що станом на дату видання оскарженого наказу (03.05.2026) позивач мав непогашену та незняту судимість за вчинення злочину, передбаченого частиною першою статті 114-1 Кримінального кодексу України, який за своєю правовою природою належить саме до злочинів проти основ національної безпеки України (Розділ І Особливої частини КК України). 
Вирок Фортечного районного суду міста Кропивницького від 30.10.2025 у справі № 404/10278/25 набрав законної сили 02.12.2025 року, тобто до видання оскарженого наказу.
Суд звертає увагу, що приписи частини другої статті 4 Закону № 2232-ХІІ та абзацу п`ятого пункту 4 Порядку № 560 сформульовані законодавцем імперативно, без будь-яких застережень щодо можливості відступу від встановленої заборони за розсудом суб`єкта владних повноважень, і не передбачають винятків, за яких особа з непогашеною судимістю за злочин проти основ національної безпеки України могла б бути призвана на військову службу під час мобілізації.
За таких обставин суд погоджується з доводами позивача про те, що ІНФОРМАЦІЯ_4 , видаючи наказ від 03.05.2026 № 1454 про призов позивача на військову службу під час мобілізації, діяв усупереч прямій законодавчій забороні, встановленій частиною другою статті 4 Закону № 2232-ХІІ та абзацом п`ятим пункту 4 Порядку № 560, тобто не на підставі та не у спосіб, що передбачені законом.
Суд також враховує, що відповідно до частин восьмої, дев`ятої, одинадцятої статті 5 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» саме районні (об`єднані районні), міські територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами ведення Реєстру, на які покладено обов`язок збирання, зберігання, обробки та актуалізації відомостей про притягнення військовозобов`язаних до кримінальної відповідальності та про наявність у них судимості. 
Разом з тим, вирішуючи питання про співвідношення вимоги про визнання протиправними дій відповідача-1 з вимогою про визнання протиправним та скасування наказу від 03.05.2026 року № 1454, суд враховує таке. Дії відповідача-1 щодо призову позивача не мали самостійного зовнішнього прояву, відмінного від оскаржуваного наказу, а знайшли своє повне та вичерпне формальне вираження саме у цьому наказі - акті індивідуальної дії, яким оформлено рішення про призов позивача на військову службу під час мобілізації. Оскаржувані дії та оскаржений наказ у цій справі не є різними, відокремленими один від одного предметами судового контролю, адже дії відповідача-1 щодо призову ОСОБА_1 формалізовані виданням відповідного наказу.
За таких обставин задоволення вимоги про визнання протиправним та скасування наказу від 03.05.2026 № 1454 в повному обсязі відновлює порушене право позивача та вичерпно усуває наслідки протиправних дій відповідача-1, а тому необхідності в окремому (додатковому) визнанні цих дій протиправними судом не вбачається.
Натомість наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 03.05.2026 № 1454 в частині призову позивача на військову службу під час мобілізації, на особливий період підлягає визнанню протиправним та скасуванню.
Надаючи оцінку позовній вимозі про зобов`язання Військової частини НОМЕР_3 виключити позивача зі списків особового складу цієї військової частини, суд виходить з такого.
Приписами пункту 1 частини першої статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси. Похідною від цієї гарантії є й право вимагати зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії – проте лише тоді, коли саме цей суб`єкт є носієм відповідного протиправного рішення, дії чи бездіяльності, або на нього законом покладено самостійний, чітко визначений обов`язок, невиконання якого порушує права позивача.
У спірних правовідносинах відповідач-2 не приймав будь-якого самостійного рішення щодо призову позивача на військову службу та щодо оцінки його придатності до комплектування Збройних Сил України з огляду на наявність судимості за злочин проти основ національної безпеки України. Як зазначалося, обов`язок перевірки та внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності на підставі вироку, що набрав законної сили, покладено законом (частини восьма, дев`ята, одинадцята статті 5 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів») саме на територіальні центри комплектування та соціальної підтримки як на органи ведення Реєстру, тобто на відповідача-1, а не на військову частину, до якої призовник направляється для подальшого проходження служби. Обов`язку відповідача-2 самостійно перевіряти правомірність підстав призову особи, направленої до нього іншим суб`єктом владних повноважень, чинним законодавством не встановлено.
Зарахування позивача до списків особового складу Військової частини НОМЕР_3 наказом командира частини № 132 від 05.05.2026 року є дією, вчиненою на виконання чинного на той момент наказу відповідача-1 від 03.05.2026 року № 1454, який в силу презумпції правомірності актів суб`єктів владних повноважень підлягав обов`язковому виконанню, допоки не був скасований у встановленому порядку. Відповідно до частини третьої статті 24 Закону № 2232-ХІІ закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України. Підстави звільнення з військової служби визначені статтею 26 Закону № 2232-ХІІ, частина четверта якої містить вичерпний перелік підстав звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період: 1) під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану); 2) під час воєнного стану.
Перелік підстав звільнення з військової служби є вичерпним і не підлягає розширювальному тлумаченню. Суд звертає увагу, що серед підстав, наведених у статті 26 Закону № 2232-ХІІ, законодавцем не передбачено такої підстави звільнення, як визнання протиправним та скасування наказу про призов особи на військову службу під час мобілізації. 
Задоволення судом вимоги про зобов`язання відповідача-2 виключити позивача зі списків особового складу без існування визначеної законом підстави звільнення фактично означало б створення судом нової, не передбаченої законодавцем підстави припинення військово-службових відносин, що виходить за межі повноважень адміністративного суду. 
Порядок виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини врегульовано пунктами 30, 33 розділу ІІ Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 15.09.2022 № 280, згідно з якими зарахування та виключення військовослужбовця зі списків особового складу здійснюється виключно на підставі наказу командира (начальника) військової частини по стройовій частині, з поіменним зазначенням кожного військовослужбовця та із зазначенням дня вибуття.
Видання такого наказу є дискреційним повноваженням командира відповідної військової частини, реалізація якого об`єктивно залежить від низки обставин організаційного характеру – дати та підстави вибуття, необхідності проведення розрахунків за грошовим, речовим і продовольчим забезпеченням, здачі зброї, боєприпасів та іншого майна, оформлення особової справи та військово-облікових документів, а в умовах воєнного стану – також і питань фактичного місцеперебування військовослужбовця та можливості його негайного відкликання з місця виконання завдань. Встановлення цих обставин не є та не може бути предметом дослідження в межах даної справи, предметом якої є виключно оцінка правомірності наказу відповідача-1 про призов, а не організація військового обліку та документообігу відповідача-2.
Покладення на суд обов`язку визначити конкретний зміст розпорядчого акта з питань військового обліку (наказу по стройовій частині), який відповідно до чинного законодавства належить виключно до компетенції командира військової частини, означало б підміну судом дискреційних повноважень суб`єкта владних повноважень і виходило б за межі повноважень адміністративного суду.
Такий підхід узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 05.02.2025 року у справі № 160/2592/23, за якою вимоги про скасування наказу про зарахування особи до списків особового складу військової частини та про зобов`язання військової частини виключити її з цих списків виходять за межі правовідносин між органом, що здійснив призов, та позивачем щодо порядку самого призову на військову службу, оскільки обраний у такий спосіб захист втручається в інші правовідносини -проходження військової служби, які врегульовані іншими нормами права. За висновком Верховного Суду в зазначеній справі, порушення процедури призову саме по собі не може бути самостійною та достатньою підставою для скасування наказу про зарахування військовослужбовця до списків особового складу військової частини, оскільки такий спосіб захисту має відповідати суті порушеного права, а вимоги, що виходять за межі спірних правовідносин щодо законності самого призову, задоволенню не підлягають. Застосовуючи цей підхід у цій справі, суд зазначає, що суть порушеного права позивача полягає саме в незаконності процедури його призову на військову службу з боку відповідача-1, а не в порядку ведення відповідачем-2 військово-облікової документації, а тому вимога про зобов`язання відповідача-2 виключити позивача зі списків особового складу виходить за межі предмета спору щодо правомірності призову і за своєю суттю є втручанням у самостійні правовідносини військового обліку, врегульовані Інструкцією № 280.
Правова позиція Верховного Суду, викладена в постанові від 11.04.2024 року у справі № 520/7954/22, на яку посилається позивач в обґрунтування можливості одночасного зобов`язання військової частини виключити особу зі списків особового складу, на переконання суду, не є застосовною до спірних правовідносин. Так, обрання ефективного та пропорційного способу захисту порушеного права здійснюється судом з урахуванням конкретних обставин кожної справи, установлених саме в цій справі (зокрема, відсутності з боку відповідача-2 самостійного протиправного рішення, а також відсутності в матеріалах справи відомостей, необхідних для визначення дати й підстави виключення). 
За таких обставин у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання Військової частини НОМЕР_3 виключити солдата ОСОБА_1 зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_3 слід відмовити.
Як наслідок, правових підстав для зобов`язання Військової частини НОМЕР_3 у 30-денний строк з дня набрання судовим рішенням законної сили подати звіт про виконання рішення суду також немає.
Питання про розподіл судових витрат судом наразі не вирішується з огляду на подання представником позивача відповідної заяви у порядку, передбаченому частиною третьою статті 143 КАС України.
На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5, 9, 72-77, 139, 241-246, 250, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса: АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), Військової частини НОМЕР_3 (адреса: АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 03.05.2026 року № 1454 в частині призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період ОСОБА_1 .
У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтями 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції в 30-денний строк з дня його складення.

Суддя Кіровоградського 
окружного адміністративного суду О.В. КРАВЧУК