| | Справа № 358/1898/26  Провадження № 1-кп/358/202/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 вересня 2026 року м. Богуслав 

Богуславський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді      ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання   ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні, за відсутності учасників судового провадження, матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 42026112340000138 від 25.08.2026 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м. Миронівка Київської області, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , заміжня, непрацююча, не військовозобов`язана, з професійно технічною освітою, засоби зв`язку НОМЕР_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 125 КК України, -
УСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
1.23.07.2026 на протязі дня ОСОБА_3 разом зі своїм співмешканцем ОСОБА_4 перебувала за місцем свого проживання, що по АДРЕСА_2 .
2.Цього ж дня, 23.07.2026 приблизно о 18 год. 00 хв. до місця проживання ОСОБА_3 прийшли її товариші ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з метою повернення особистих речей, які тимчасового перебували у користування ОСОБА_3 , а саме ТВ-тюнера. Під час розмови між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на ґрунті різко виниклих неприязних відносин відбувся словесний конфлікт.
3.В ході даного конфлікту у ОСОБА_3 , виник умисел на протиправне заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_5 .
4.Цього ж дня, 23.07.2026 приблизно о 18 год. 20 хв., ОСОБА_3 , перебуваючи у веранді за місцем свого проживання по АДРЕСА_2 , реалізуючи свій протиправний умисел на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , діючи умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, лодонею своєї правої руки нанесла два удари по лівому плечі та передпліччі ОСОБА_5 , чим спричинила останній тілесні ушкодження.
5.Згідно з висновком експерта складеним за результатами проведення судово-медичної експертизи, отримані  ОСОБА_5 , тілесні ушкодження у вигляді синця на лівому плечі та передпліччі, які утворилися від неоднократної дії тупого(их) предмета(ів), і могли утворитися від дії рук людини та відносяться до легких тілесних ушкоджень.
6.Встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження, дають суду підстави вважати встановленим, що ОСОБА_3 умисно нанесла легкі тілесні ушкодження ОСОБА_5 , тобто вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 125 КК України, яке відноситься до категорії кримінальних проступків.
7.Тому, суд визнає доведеним обвинувачення та кваліфікує дії обвинуваченої ОСОБА_3 за ч.1 ст. 125 КК України.

Процесуальні підстави ухвалення судом рішення за наслідками розгляду кримінального провадження у спрощеному порядку.
8.Частиною 2 ст.12 КК України встановлено, що кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачено основне покарання у вигляді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.
9.Враховуючи, що санкцією ч. 1 ст. 125 КК України передбачене основне покарання у вигляді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк до двохсот годин, або виправних робіт на строк до одного року, то кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 125 КК України є кримінальним проступком.
10.Відповідно до ч.2 ст.381 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта.
11.В обвинувальному акті прокурором викладено клопотання, в якому зазначено, що враховуючи те, що підозрюваний беззаперечно визнає свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності, відповідно до положень ч.1 ст. 302 КПК України просить суд розглянути кримінальне провадження за обвинуваченням  ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.
12.До обвинувального акта долучено письмову заяву обвинуваченої  ОСОБА_3 , яка складена за участю захисника ОСОБА_7 , в якій ОСОБА_3 зазначає, що свою вину у вчиненні кримінального проступку вона беззаперечно визнає, згодна із встановленими досудовим розслідуванням обставинами.
13.Також, у вказаній заяві ОСОБА_3 зазначила, що їй роз`яснено та зрозуміло зміст встановлених досудовим розслідуванням обставин, а також про її обізнаність у тому, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку вона буде позбавлена права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.
14.Крім того, у цій заяві захисником підтверджено добровільність беззаперечного визнання винуватості ОСОБА_3 , її згоду із встановленими в результаті досудового розслідування обставинами і згоду на розгляд обвинувального акта за її відсутності у спрощеному провадженні. 
15.Разом з тим, до обвинувального акта надано письмову заяву потерпілої ОСОБА_5 , в якій вона зазначає, що не заперечує проти розгляду обвинувального акта у спрощеному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.
16.Відповідно до частини 2 статті 381 Кримінального процесуального кодексу України, суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта.
17.Згідно ч. 2 ст. 382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному КПК України, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.
18.Враховуючи викладене, те, що  ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, заяву  ОСОБА_3 , в якій вона зазначає, що не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згідна з розглядом обвинувального акта у спрощеному порядку без її участі, заяву потерпілої  ОСОБА_5 , в якій вона зазначає, що згідна з розглядом обвинувального акта у спрощеному порядку без її участі, відсутність сумнівів у добровільності такої позиції обвинуваченої та потерпілої, суд, дослідивши обвинувальний акт щодо  ОСОБА_3 та додані до нього матеріали, дійшов висновку, що обвинувальний акт має бути розглянутий в порядку, визначеному статтями 381-382 КПК України.
19.При цьому, відповідно до частини 4 статті 107 КПК України, у разі якщо судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування кримінального провадження за допомогою технічних засобів у суді не здійснюється.
Мотиви призначення покарання.
20.З урахуванням наведеного, дослідивши обвинувальний акт та матеріали кримінального провадження, суд дійшов висновку, що ОСОБА_3 вчинила кримінальний проступок, передбачений частиною першою статті 125 КК України, а саме умисне легке тілесне ушкодження.
21.Призначаючи обвинуваченій покарання, суд відповідно до вимог статей 50, 65–67 КК України та роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретні обставини і наслідки його вчинення, дані про особу обвинуваченої, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
22.Дослідивши матеріали, що характеризують особу обвинуваченої, суд установив, що ОСОБА_3 незаміжня, офіційно не працює, не є військовозобов`язаною, на обліку в лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується негативно, свою винуватість визнала повністю.
23.Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає щире каяття. 
24.Обставиною, яка відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.
25.Суд не вбачає підстав для призначення обвинуваченій покарання у виді штрафу, з огляду на обставини цього правопорушення, а також беручи до уваги, що  ОСОБА_3 не працює, не має офіційного доходу чи майна, за рахунок якого могла би сплатити штраф. Також матеріали справи не містять жодних даних про наявність у обвинуваченої інших джерел доходів. За таких умов призначення штрафу призведе до неможливості виконання вироку та суперечитиме меті покарання, визначеній ст. 50 КК України.
26.Санкцією частини 1 статті 125 КК України передбачено, зокрема, покарання у виді громадських робіт на строк до двохсот годин.
27.Відповідно до ч. 2 ст. 56 КК України, громадські роботи встановлюються на строк від шістдесяти до двохсот сорока годин і відбуваються не більш як чотири години на день.
28.Згідно з ч.3 ст.56 КК України, громадські роботи не призначаються особам, визнаним особами з інвалідністю першої або другої групи, вагітним жінкам, особам, які досягли пенсійного віку, а також військовослужбовцям строкової служби.
29.Обвинувачена ОСОБА_3 не відноситься до осіб, визначених ч.3 ст.56 КК України, щодо яких не може бути застосованогромадські роботи.
30.З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_3 ніде не працює, що виключає можливість застосування до обвинуваченої покарання у виді виправних робіт відповідно до положення ч.1 статті 57 КК України.
31.Підстав для застосування положень статті 69 КК України суд не вбачає.
32.Обираючи обвинуваченій ОСОБА_3 вид та міру покарання за вчинення кримінального проступку за ч. 1 ст. 125 КК України, суд виходить із характеру діяння, обстановки, способу, місця і часу вчинення кримінального проступку, з урахуванням форми, виду, ступеня вини, мотивів і мети, обставин, що характеризують поведінку обвинуваченої до вчинення кримінального проступку і обставин, що безпосередньо пов`язані із вчиненням кримінального проступку, та характеризують поведінку останньої після вчинення кримінального проступку, а також враховує дані про особу обвинуваченої.
33.Отже, з урахуванням зазначених обставин, особи обвинуваченої  ОСОБА_3 , її ставлення до вчиненого, її майнового стану, а також наявності пом`якшуючих та відсутності обтяжуючих покарання обставин, суд дійшов висновку, що можливість соціальної реабілітації обвинуваченої не втрачена. 
34.Відповідно до частини першої статті 125 КК України, з урахуванням положень статей 50, 56, 65 КК України, характеру і ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченої, а також установлених судом обставин, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання у виді 200 (двохсот) годин громадських робіт. Підстав для призначення іншого, більш суворого виду альтернативного покарання судом не встановлено.
35.З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_3 була засуджена вироком Богуславського районного суду Київської області від 21 серпня 2026 року за частиною другою статті 125 КК України, до покарання у виді 160 (ста шістдесяти) годин громадських робіт. Згідно з довідкою Богуславського районного суду Київської області від 14 вересня 2026 року № 358/1646/26/3924/, станом на 14 вересня 2026 року зазначений вирок законної сили не набрав.
36.Кримінальний проступок, за який ОСОБА_3 засуджується цим вироком, учинено 23 липня 2026 року, тобто до постановлення вироку Богуславського районного суду Київської області від 21 серпня 2026 року, однак він не був охоплений зазначеним вироком.
37.Відповідно до частини четвертої статті 70 КК України, якщо після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще й в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому до постановлення попереднього вироку, остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими частинами першою–третьою цієї статті. У такому разі у строк остаточного покарання зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком.
38.Об`єднана палата Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду в постанові від 01 червня 2020 року у справі № 766/39/17, провадження № 51-8867кмо18, дійшла висновку, що при визначенні правил призначення остаточного покарання за наявності іншого обвинувального вироку щодо тієї самої особи необхідно керуватися саме часом постановлення попереднього вироку, а не часом набрання ним законної сили. Якщо кримінальне правопорушення вчинено до постановлення попереднього вироку, остаточне покарання призначається за правилами частини четвертої статті 70 КК України; якщо його вчинено після постановлення попереднього вироку, але до повного відбуття призначеного покарання, застосовуються правила статті 71 КК України.
39.У постанові від 24 червня 2026 року у справі № 607/9097/20, провадження № 13-23кс25, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що визначальним для застосування частини четвертої статті 70 КК України є часовий критерій — учинення кримінального правопорушення до постановлення попереднього вироку. Правила частини четвертої статті 70 КК України застосовуються незалежно від того, чи кваліфіковані кримінальні правопорушення за тією самою або різними статтями чи частинами статей КК України та чи є вони тотожними, однорідними або різнорідними.
40.З урахуванням зазначеного, при призначенні покарання за новим вироком суд керується ч. 4 ст. 70 КК України та призначає обвинуваченій ОСОБА_3 покарання шляхом часткового складання покарань, призначеного за цим вироком та за вироком Богуславського районного суду Київської області від 21.08.2026.
41.Таким чином, оскільки кримінальний проступок, передбачений частиною першою статті 125 КК України, ОСОБА_3 вчинила до постановлення попереднього вироку від 21 серпня 2026 року, остаточне покарання належить визначити за правилами частини четвертої статті 70 КК України. Та обставина, що попередній вирок на день ухвалення цього вироку не набрав законної сили, не змінює визначеного кримінальним законом часового критерію розмежування правил статей 70 та 71 КК України.
42.Відповідно до частини першої статті 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.
43.Ураховуючи характер і ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_3 кримінальних правопорушень, конкретні обставини їх учинення, дані про особу обвинуваченої та необхідність призначення справедливого й індивідуалізованого покарання, суд вважає за необхідне застосувати принцип часткового складання призначених покарань.
44.Тому до покарання у виді 200 годин громадських робіт, призначеного цим вироком, суд частково приєднує покарання у виді 160 годин громадських робіт, призначене вироком Богуславського районного суду Київської області від 21 серпня 2026 року, та остаточно визначає ОСОБА_3 покарання у виді 240 (двохсот сорока) годин громадських робіт.
45.Визначене остаточне покарання відповідає вимогам частини другої статті 70 КК України та не перевищує максимальної тривалості громадських робіт, установленої частиною другою статті 56 КК України.
46.На переконання суду, остаточне покарання у вигляді 240 годин громадських робіт є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_3 та запобігання вчиненню нею нових кримінальних правопорушень, відповідає загальним засадам призначення покарання і забезпечує досягнення визначеної статтею 50 КК України мети покарання.
47.Процесуальні витрати, у тому числі на залучення експертів, відсутні.
48.Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлений.
49.Запобіжні заходи до обвинуваченого не застосовувались.
50.Речові докази по справі відсутні.
51.На підставі викладеного, керуючись ст.125 КК України, ст.ст.302, 368-371, 373, 374, 381, 382, 394 КПК України, суд
УХВАЛИВ:

1.ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною першою статті 125 КК України, та призначити їй покарання у виді 200 (двохсот) годин громадських робіт.
2.На підставі частини четвертої статті 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання покарання, призначеного цим вироком, та покарання, призначеного вироком Богуславського районного суду Київської області від 21 серпня 2026 року, остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді 240 (двохсот сорока) годин громадських робіт.
3.Запобіжний захід обвинуваченій не обирався .
4.Матеріали кримінального провадження № 42026112340000138 від 25.08.2026 залишити при обвинувальному акті, з подальшим зберіганням у справі №358/1898/26, провадження №1-кп/358/202/26.
5.Відповідно до ч. 4 ст. 382 КПК України, копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.
6.Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Богуславський районний суд Київської області протягом 30 днів з дня його проголошення, з урахуванням особливостей, передбачених частиною першою статті 394 КПК України.
7.Відповідно до частини першої статті 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.
8.Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя | ОСОБА_1