191/7080/25
2/179/608/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2026 року  с-ще Магдалинівка

Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області
в складі головуючого судді Кравченко О.Ю.,
секретаря судового засідання Хорольської І.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міловської селищної військової адміністрації Старобільського району Луганської області про визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку, 

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник – адвокат Котенок Андрій Петрович, звернулася до суду з позовом до Міловської селищної військової адміністрації Старобільського району Луганської області з позовом про визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку. 
В обґрунтування позову посилається на те, що згідно договору купівлі-продажу незакінченого будівництвом житлового будинку від 03.11.2000, посвідченого приватним нотаріусом Міловського районного нотаріального округу Луганської області Скляровою А.В, за реєстровим номером 619, позивачу на праві приватної власності належав незакінчений будівництвом житловий будинок з відповідними господарськими спорудами та будівлями, що розташований на земельній ділянці площею 0,4082 га за адресою: АДРЕСА_1 . 
21 грудня 2005 року державної приймальною комісією Міловської РДА прийнято акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом житлового будинку та господарських будівель житловою площею 62,1 кв.м., загальною площею 107,7 кв.м. в АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_1 
05 січня 2006 року рішенням №1 Великоцької сільської ради Міловського району Луганської області затверджено акт введення до дії закінченого будівництва житлового будинку та господарських будівель в АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_1 .
На даний час, в зв`язку зі збройною агресією РФ до України, с.Великоцьк знаходиться на тимчасово окупованій російською федерацією території. 
ОСОБА_1 була змушена виїхати з с.Великоцьк до с.Часнівці Чернігівського району Чернігівської області, де отримала статус внутрішньо переміщеної особи. 
Вищевказаний будинок було пошкоджено внаслідок бойових дій та наразі позивач має намір отримати компенсацію за пошкодження житла. 
З метою реєстрації права власності на будинок в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно позивач звернулася до державного реєстратора, проте у здійсненні реєстрації її права було відмовлено з тих підстав, що БТІ, яке здійснювало реєстрацію права власності, не здійснює свої повноваження та знаходиться та тимчасово окупованій території України, що позбавляє реєстратора можливості отримати підтвердження інформації щодо реєстрації права власності на житловий будинок. 
Як наслідок, на даний час ОСОБА_1 не може зареєструвати право власності на житловий будинок з відповідними господарськими спорудами та будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що позбавляє її можливості розпоряджатися своїм майном та отримати відповідну компенсацію за пошкодження свого нерухомого майна та порушує її права власності. 
На підставі наведених обставин, просить визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з відповідними господарськими спорудами та будівлями загальною площею 107,7 кв.м., з них житлової – 62,10 кв.м., та земельну ділянку площею 0,4082 га, на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії №4080000596, виданого Великоцькою сільською радою народних депутатів 18.02.2002 на підставі договору купівлі-продажу від 03.11.2000 АВН №119085, посвідченого приватним нотаріусом Міловського районного нотаріального округу, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №228, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . 
Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 січня 2026 року цивільну справу передано за підсудністю на розгляд до Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області. 
Ухвалою Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2026 року відкрито провадження у цивільній справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 
16 березня 2026 року до суду надійшов відзив Міловської селищної військової адміністрації Старобільського району Луганської області, в якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції посилається на те, що спір між позивачем та Міловської СВА відсутній, оскільки ОСОБА_1 не зверталася до Міловської СВА із будь-якими заявами щодо оформлення або реєстрації права власності на спірний об`єкт нерухомого майна. Міловська СВА не оспорює право позивача на спірний об`єкт нерухомого майна. Крім того, Міловська СВА не є суб`єктом державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та не приймала рішень щодо відмови у реєстрації такого права. Отже, Міловська СВА вважає, що не є належним відповідачем по даній справі. Правовідносини, що виникли у зв`язку з прийняттям державним реєстратором рішення про відмову у проведенні державної реєстрації речового права, пов`язані з реалізацією владних управлінських функцій у сфері публічного адміністрування. Таким чином, спір фактично виник між позивачем та державним реєстратором у зв`язку з прийняттям відповідного рішення, який за своєю правовою природою має публічно-правовий характер і підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. 
Ухвалою від 13.04.2026 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду.
В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, у позовні заяві представник позивача просить розглянути справу у їх відсутність. 
Представник відповідача у судове засідання не з`явилася, у відзиві на позовну заяву просить розглянути справу без участі представника Міловської СВА. 
У зв`язку з неявкою учасників справи у судове засідання, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Як передбачено ст.ст.12 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.
Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
Судом встановлено, що відповідно до паспорту громадянина України позивачка ОСОБА_1 з 08.03.2004 має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 . 
Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України “Про правовий режим воєнного стану” введено в Україні воєнний стан строком на 30 діб, який неодноразово був продовжений та станом на дату розгляду справи триває.
Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого Наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 №376, с.Великоцьк, що відноситься до Міловської селищної територіальної громади Старобільського району Луганської області віднесено до тимчасово окупованої російською федерацією території України.
Відповідно до довідки від 02.08.2024 №7411-5003386806 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 є: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 .
Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ЛГ №4080000596, виданого Великоцькою сільською радою народних депутатів 18.02.2002 на підставі договору купівлі-продажу від 03.11.2000 АВН №119085, посвідченого приватним нотаріусом Міловського районного нотаріального округу, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №228, ОСОБА_1 передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,4082 га, розташована на території АДРЕСА_1 , для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства. 
Відповідно до договору купівлі-продажу будинку від 03.11.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Міловського районного нотаріального округу Луганської області Скляровою А.В., зареєстрованого в реєстрі за №618, ОСОБА_1 придбала житловий будинок за АДРЕСА_1 , загальною площею 38,2 кв.м, жилою площею 23,5 кв.м., позначений на плані присадибної ділянки літерою «А-1», разом з господарсько-побутовими будівлями та спорудами: веранда, позначена на плані літерою «а-1», сарай «Б», погріб – «п/г», забор №1, ворота №2 (а.с.21). 
Відповідно до договору купівлі-продажу незакінченого будівництвом будинку від 03.11.2000, посвідченого приватним нотаріусом Міловського районного нотаріального округу Луганської області Скляровою А.В., зареєстрованого в реєстрі за № 619, ОСОБА_1 придбала недобудований жилий будинок, готовністю 84 відсотка, що знаходиться на АДРЕСА_1 (а.с.20).
Як вбачається з акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних і садових будинків та госпбудівель на території Луганської області від 21.12.2005 року, державною приймальною комісією Міловської РДА прийнято в експлуатацію закінчений будівництвом житловий будинок та господарські будівлі за адресою АДРЕСА_3 , житловою площею 62,10 кв.м., загальна площа 107,7 кв.м.(а.с.23). 
Рішенням Великоцької сільської ради від 05.01.2026 №1 «Про затвердження акту введення до дії закінченого будівництвом житлового будинку та господарських будівель ОСОБА_2 », затверджено акт введення до дії закінченого будівництвом житлового будинку та господарських будівель в АДРЕСА_3 які належать ОСОБА_1 житловою площею 62,1 кв.м., та загальною площею 107,7 кв.м. (а.с.24).
Відповідно до листа Міловської селищної військової адміністрації Старобільського району Луганської області від 10.10.2025 №03-35/1922, наданого на запит державного реєстратора Остерської міської ради Чернігівського району Чернігівської області стосовно реєстрації права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , повідомлено, що дані щодо реєстрації права власності на нерухоме майно, придбане до 01 січня 2013 року, зберігались в ГП «Бюро технічної інвентаризації» Міловської селищної ради на паперових носіях. На даний час територія Міловської громади тимчасово окупована Російською Федерацією, архіви БІТ на підконтрольну територію України не релоковані. Підтвердити факт державної реєстрації об`єкта нерухомості за вказаною адресою неможливо через відсутність доступу до паперових архівів (а.с.27). 
З рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Бондаренко В.О. Остерської міскої ради Черніківської області №81308881 від 13.10.2025 слідує, що державним реєстратором відмовлено в проведенні реєстраційних дій за заявою від 06.10.2025 за реєстраційним номером 69252854, оскільки подані документи на дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно, а саме – відсутність інформації про зареєстроване право власності на об`єкт нерухомого майна, що виникло в установленому законодавством порядку до 01 січня 2013 року. 
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У пункті 1 частини другої зазначеної статті передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.
Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном згідно з положеннями частини першої статті 317 ЦК України.
Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
За положеннями частини другої статті 331 ЦПК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
За змістом статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
У статті 328 ЦК України визначено презумпцію правомірності набуття права власності. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Ураховуючи, що відповідно до статті 328 цього Кодексу набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт і чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України (аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 920/615/16, від 05 вересня 2019 року у справі № 907/310/18).
Стаття 392 ЦК України, в якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне у позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 760/14438/15-ц.
Отже, розглядаючи обставини цієї справи в контексті вказаних норм права за загальним правилом судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне право власності, набуте раніше на законних підставах, у випадках, коли це право не визнається, заперечується або оспорюється. Тобто положення стаття 392 ЦК України спрямована на захист існуючого, наявного права, що виникло у позивача з передбачених законодавством підстав і підтверджується належними та допустимими доказами.
Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень» №1952-IV, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
За загальним правилом державна реєстрація прав проводиться будь-яким державним реєстратором за заявами у сфері державної реєстрації прав (ч. 5 ст. 3 Закону №1952-IV).
Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Державні реєстратори зобов`язані надавати до відома заявників інформацію про перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав (ч. 2 ст. 18 Закону № 1952-IV).
Відповідно до пункту 77 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25 грудня 2015 р. №1127 (в редакції постанови КМУ від 23.08.2016 №553) (далі – Порядок №1127), державна реєстрація права власності на закінчений будівництвом об`єкт проводиться за наявності відомостей про технічні характеристики такого закінченого будівництвом об`єкта, про прийняття його в експлуатацію та про присвоєння адреси (крім випадку проведення реконструкції об`єкта, що не має наслідком його поділ, виділ частки або об`єднання), отриманих державним реєстратором з Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва.
Відповідно до частин першої – четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №917/1307/18).
Звернувшись до суду з цим позовом, позивачка просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 107,7 кв.м., житловою площею 62,1 кв.м., який розташований за адресою АДРЕСА_1 , посилаючись на відмову державного реєстратора у проведенні державної реєстрації права власності у зв`язку з тим, що БТІ, яке здійснювало реєстрацію права власності, не здійснює свої повноваження та знаходиться та тимчасово окупованій території України, що позбавляє реєстратора можливості отримати підтвердження інформації щодо реєстрації права власності на житловий будинок. 
Разом цим, позивачкою не надано суду належних та достатніх доказів на підтвердження її права власності на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 . 
В матеріалах справи відсутні дані про те, що відповідною комісією будинок за вказаною адресою приймався в експлуатацію, технічний паспорт на зазначений будинок суду також не надано. 
Як вбачається наявного в матеріалах справи акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних і садових будинків та госпбудівель на території Луганської області від 21.12.2005 року, державною приймальною комісією Міловської РДА прийнято в експлуатацію закінчений будівництвом житловий будинок та господарські будівлі за адресою АДРЕСА_3 , житловою площею 62,10 кв.м., загальна площа 107,7 кв.м. 
Технічний паспорт на житловий будинок індивідуального житлового фонду за адресою АДРЕСА_1 , не свідчить про доведених заявлених позивачкою вимог, оскільки складений 14.11.2000, тобто на незавершений будівництвом об`єкт, який не містить технічних характеристик будинку. 
Інших доказів на підтвердження права власності позивачки на спірний житловий будинок, суду не надано. 
Враховуючи викладене, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. 
Щодо вимог про визнання права власності на земельну ділянку площею 0,4082 га, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , суд дійшов наступних висновків. 
Як зазначено вище, за змістом статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. 
Судом встановлено, що право власності позивачки на вищевказану земельну ділянку підтверджено Державним актом на право приватної власності на землю серії ЛГ №408000059 від 18.02.2002, виданого Великоцькою сільською радою народних депутатів.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачка не наводить жодної обставини, яка свідчить про втрату даного правовстановлюючого документу. Доказів того, що право власності позивачки на зазначену земельну ділянку оспорюється або не визнається Міловською селищною військовою адміністрацією суду також не надано та відповідних обставин в позовній заяві не наведено. Будь-яких заперечень щодо належності позивачу земельної ділянки відповідачем не заявлялося.
За таких обставин правові підстави для визнання за позивачкою права власності на земельну ділянку в судовому порядку відсутні.
Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Оскільки у задоволенні позову відмовлено, відповідно до ч.2 ст.141 ЦК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.
Датою ухвалення рішення, у відповідності до ч.5 ст. 268 ЦПК України та правової позиції ОП КЦС ВС у справі 1519/2-5034/11 від 05.09.2022, є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 2, 4, 13, 76-81, 141, 259, 263- 265, 268, 354 ЦПК України суд,-
УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Міловської селищної військової адміністрації Старобільського району Луганської області про визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку відмовити повністю. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про учасників справи:

Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 . 

Відповідач – Міловська селищна військова адміністрація Старобільського району Луганської області, код ЄДРПОУ 44781762, місцезнаходження: 92500, Луганська область, Старобільський район, с-ще Мілове, вул.Центральна, буд.73. 

Повний текст рішення складений 02 липня 2026 року. 

Суддя          О.Ю.Кравченко