ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2026 року 
м. Київ

cправа № 904/975/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Случ О. В. - головуючий, Волковицька Н. О., Могил С. К.,
за участю секретаря судового засідання - Мазуренко М. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Акціонерного товариства «Укргазвидобування»
на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.12.2025 (суддя Назаренко Н. Г.)
і постанову Центрального апеляційного господарського суду від 22.04.2026 (головуючий суддя Кучеренко О. І., судді Демчина Т. Ю., Кошля А. О.)
у справі № 904/975/24
за позовом Акціонерного товариства «Укргазвидобування»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інртерпайп Ніко Тьюб»
про стягнення коштів,
(у судовому засіданні взяли участь: представник позивача - Пікульська К. В. та представники відповідача - Колесова О. Е., Гільбурд Р. Ю.)
Вступ
1. У цій справі перед Верховним Судом постало питання щодо можливості звільнення відповідача від відповідальності за неналежне виконання, а також невиконання, взятих на себе зобов`язань з поставки товару за укладеним сторонами договором через настання форс-мажорних обставин.
2. Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку, що з огляду на встановлені ними фактичні обставини справи № 904/975/24, проаналізований та оцінений зміст укладеного сторонами договору, підставною та обґрунтованою є позиції судів щодо доведеності у цьому разі умов, за яких настання форс-мажорних обставин є підставою для звільнення боржника від відповідальності.
3. Про зазначене детально йдеться далі у цій постанові.
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог, підстав заявленого позову
4. Акціонерне товариство «Укргазвидобування» (далі - АТ «Укргазвидобування») звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерпайп Ніко Тьюб» (далі - ТОВ «Інтерпайп Ніко Тьюб») про стягнення 219 293 584, 00 грн, з яких 157 334 560,59 грн пені та 61 959 023,41 грн штрафу.
5. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором від 31.01.2022 № УГВ561/30-22 в частині несвоєчасної поставки та непоставки товару, у зв`язку з чим, за твердженнями позивача, з ТОВ «Інтерпайп Ніко Тьюб» підлягають стягненню пеня та штраф у заявленому розмірі.
Короткий зміст судових рішень судів попередніх інстанцій 
6. Справа № 904/975/24 розглядалась господарськими судами неодноразово.
7. За результатами нового розгляду, рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 15.12.2025 у задоволенні зазначеного позову було відмовлено.
8. Ухвалюючи це рішення, місцевий господарський суд виходив, зокрема, з того, що матеріалами справи підтверджено наявність форс-мажорних обставин, які мають необхідні ознаки абсолютності, непередбачуваності та невідворотності в аспекті зумовленої ними неможливості виконання ТОВ «Інтерпайп Ніко Тьюб» зобов`язання з поставки товару у строки, які встановлені договором, позаяк фактичне здійснення поставки відбувалося після початку повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України. При цьому суд врахував доведеність відповідачем впливу відповідних обставин на всі складові виробництва, яке розташовано у м. Нікополь та перебуває під постійними обстрілами, що підтверджується актами комісійного обстеження майна, пошкодженого внаслідок збройної агресії, та витягами з Єдиного реєстру досудових розслідувань.
9. Також суд першої інстанції виснував, що ТОВ «Інтерпайп Ніко Тьюб» було здійснено належне повідомлення позивача про настання форс-мажорних обставин шляхом направлення листа-повідомлення на його електронну адресу, що свідчить про дотриманням передбаченої договором письмової форми такого повідомлення.
10. Разом з цим місцевий господарський суд звернув увагу на те, що згідно з пунктом 8.1 укладеного сторонами договору поставки при настанні форс-мажорних обставин можливе звільнення від відповідальності як за невиконання, так і за неналежне виконання зобов`язань (тобто у тому числі у разі прострочення поставки), чим спростовуються твердження АТ «Укргазвидобування» про неможливість звільнення відповідача від відповідальності, оскільки ним, хоч і не своєчасно, але здійснено поставку частини товару.
11. Натомість поведінку позивача, яка полягала у тому, що він спочатку відмовився від прийняття труб та з`єднань виробництва ТОВ «Інтерпайп Ніко Тьюб», посилаючись на неможливість зміни умов договору, проте згодом повідомив про готовність їх отримання за умови надання знижки, а після отримання відмови відповідача, повернув зазначену продукцію, місцевий господарський суд визнав суперечливою та такою, що свідчить про його недобросовісність і дає підстави для висновку про відсутність у АТ «Укргазвидобування» реального інтересу в отриманні цієї продукції, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення неустойки.
12. Апеляційний господарський суд погодився з такими висновками суду першої інстанції, у зв`язку з чим постановою Центрального апеляційного господарського суду від 22.04.2026 рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.12.2025 було залишено без змін.
Касаційна скарга 
13. АТ «Укргазвидобування» звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій просить зазначені судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову і стягнення з ТОВ «Інтерпайп Ніко Тьюб» на користь позивача 219 293 584, 00 грн штрафних санкцій.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Узагальнені доводи касаційної скарг
14. Підставами касаційного оскарження судових рішень судів попередніх інстанцій позивач у касаційній скарзі визначив підстави, передбачені пунктами 1, 3 і 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), з посиланням на пункти 1, 4 частини третьої статті 310 цього Кодексу.
15. Так, за твердженнями АТ «Укргазвидобування», ухвалюючи оскаржувані судові рішення, місцевий та апеляційний господарські суди неправильно застосували норми статей 263, 614, 617 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статей 42, 44, 218 Господарського кодексу України (далі - ГК України), статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» та порушили норми статей 2, 7, 11, 13, 76, 77, 79, 86, 101, 113, 118, частини першої статті 119, частини четвертої статті 165, частини першої статті 178, статей 210, 236, 282, частини першої статті 316 ГПК України, не урахувавши при цьому висновків щодо їх застосування, викладених у постановах Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 910/15484/17, від 21.07.2021 у справі № 912/3323/20, від 25.06.2024 у справі № 904/4103/23, від 13.02.2024 у справі № 917/272/23, від 09.04.2024 у справі № 905/342/23, від 30.07.2024 у справі № 910/17079/23, від 20.05.2025 у справі № 904/685/24, від 22.07.2025 у справі № 904/2351/24, від 27.05.2025 у справі № 904/1147/24, від 29.07.2025 у справі № 904/2344/24, від 31.08.2022 у справі № 910/15264/21, від 29.10.2025 у справі № 910/13238/24, від 16.04.2019 у справі № 914/906/18, від 11.12.2025 у справі № 910/507/24, постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 910/7495/16 (пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України).
16. З посиланням на правові висновки, сформульовані у вищевказаних постановах суду касаційної інстанції, скаржник зазначає, що непереборна сила саме унеможливлює виконання договору, а не робить його утрудненим або дорожчим. Тобто, ознаками форс-мажорних обставин є їх об`єктивна дія, яка перешкоджає виконанню зобов`язань. Тому непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від вжитих заходів. Проте судами попередніх інстанцій наведеного у контексті того, що ТОВ «Інтерпайп Ніко Тьюб» у відповідний період, хоча і з простроченням, але виконувало поставку товару, враховано не було.
17. Заразом АТ «Укргазвидобування» стверджує, що за правильного застосування частини другої статті 218 ГК України суди попередніх інстанцій повинні були виснувати про те, що неможливість виконання зобов`язання з поставки товару Voestalpine Tubulars GmbH & Co KG, яке не є стороною договору, не звільняє відповідача від визначеної договором відповідальності, адже недодержання своїх обов`язків контрагентом відповідача не може бути тією обставиною, що звільняє від відповідальності за порушення зобов`язання, що прямо визначено і у абзаці 2 статті 617 ЦК України.
18. На обґрунтування передбаченої пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України підстави касаційного оскарження позивач також зазначає про неправильне застосування місцевим та апеляційним господарськими судами частини третьої статті 6, статей 203, 213, 263, 617, 637 ЦК України, статті 218 ГК України у своїй сукупності через неврахування висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2024 у справі №500/5194/16 та постанові Верховного Суду від 18.04.2018 у справі №753/11000/14-ц щодо застосування статей 213, 637 ЦК України.
19. Мотивуючи наведене, скаржник зауважує, що суди попередніх інстанцій помилково виснували про те, що зі змісту пункту 8.1 укладеного сторонами договору слідує, що у ньому інакше визначено «форс-мажорні обставини». Згідно з доводами позивача у даному випадку йшлося саме про обставини непереборної сили, настання яких і можливість виконання зобов`язання є взаємовиключними, як це заразом і передбачено нормами чинного законодавства
20. До того ж з посиланням на пункти 1, 3 частини другої статті 287 ГПК України АТ «Укргазвидобування» у касаційній скарзі вказує на неправильне застосування судами попередніх інстанцій статей 526, 614, 651 ЦК України, частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», у зв`язку з неврахуванням висновків Верховного Суду (постанови від 18.11.2025 у справі №910/14701/24, від 31.08.2022 у справі №910/15264/21) щодо застосування частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» та відсутністю висновку Верховного Суду щодо застосування статей 526, 614, 651 ЦК України, частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» у сукупності з статтею 617 ЦК України, статтею 218 ГК України.
21. Щодо наведеного позивач наполягає на тому, що ініціювання відповідачем внесення змін до договору стосовно, зокрема, зміни предмета договору (його істотної умови), не є заходом із належного виконання зобов`язання відповідно до статті 614 ЦК України, а є заходом із заміни одного зобов`язання іншим. При цьому при дослідженні питань щодо внесення змін до договору, який укладався за результатом проведення публічної закупівлі судам слід керуватися частиною п`ятою статті 41 ЗУ «Про публічні закупівлі», позаяк у іншому випадку порушуватимуться права інших учасників закупівлі та виникають корупційні ризики у сфері закупівлі.
22. Також у контексті передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України АТ «Укргазвидобування» стверджує, що судами попередніх інстанцій порушено норми процесуального права, а саме статті 77, 80, 118, частину першу статті 119, частину четверту статті 165, частину першу статті 178, частину п`яту статті 310, частину першу статті 316 ГПК України за відсутності висновку Верховного Суду щодо прийняття нових доказів про новому розгляді справи, зокрема, доказів яких не існувало під час первісного розгляду справи на момент прийняття рішення судом першої інстанції.
23. Скаржник зауважує, що судом першої інстанції під час нового розгляду справи було долучено до матеріалів справи та враховано новий доказ - висновок експертів від 14.08.2025 № 352/1/25, який, за твердженнями скаржника, фактично відтворює інформацію з Довідки відповідача від 20.06.2025 № 664/1 «щодо часу зупинок потужностей ТОВ «Інтерпайп Ніко Тьюб» та листа виконкому Нікопольської міської ради від 03.07.2025 № 1481/25 щодо тривання повітряних тривог (тобто, базується на доказах, яких не існувало під час первісного розгляду справи).
24. З огляду на це, позивач вказує на необхідність висловлення Верховним Судом висновку про те, що відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції при первісному розгляді справи, виключає можливість їх прийняття судом під час нового розгляду незалежно від причин неподання таких доказів, за виключенням, коли відбулась зміна предмета або підстав позову. В такому випадку докази подаються на підставі статті 80, частини четвертої статті 165, частини першої 178 ГПК України. Саме допущення можливості подання нових доказів на новому розгляді справи, за виключенням, коли відбулась зміна предмета, підстав позову або на виконання вказівок Верховного Суду щодо необхідності проведення експертизи, за твердженнями позивача, матиме наслідком порушення норм процесуального права, а також принципів змагальності та правової визначеності, ключовим елементом яких є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.
25.  Обґрунтовуючи ці доводи, скаржник посилається у тому числі на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 31.08.2022 у справі № 910/5264/21.
26. Крім того, щодо доказів та доказування АТ «Укргазвидобування» зазначає, що суди попередніх інстанцій не дослідили зібрані у справі докази та встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини другої статті 287 ГПК України, пункти 1, 4 частини третьої статті 310 названого Кодексу), а саме:
- суди не з`ясували, що наданий відповідачем Сертифікат Дніпропетровської ТПП, висновок експертів №352/1/25, за результатами проведення комісійного експертного дослідження, який складено 14.08.2025, та інші документи, якими ТОВ «Інтерпайп Ніко Тьюб» обґрунтовувало неможливість вчасного виконання зобов`язання, не є доказами неможливості такого виконання зобов`язання у період з 09.06.2022 до 10.07.2023, адже відповідачем здійснювалися поставки товару в цей період;
- судом першої інстанції при новому перегляді справи також було прийнято та враховано нові докази, зокрема, висновок експертів від 14.08.2025 № 352/1/25, поданий з порушенням встановлених строків та без їх поновлення, а також з порушенням порядку його складення та подання до суду, що заразом вказує на недопустимість цього доказу щодо підтвердження обставин, які унеможливлюють виконання зобов`язань за договором (форс-мажорних обставин).
- лист Voestalpine Tubulars GmbH & Co KG від 20.06.2026 не може бути доказом обставин непереборної сили щодо ТОВ «Інтерпайп Ніко Тьюб», оскільки таким доказом може бути виключно сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує обставини непереборної сили у відповідача, а не його контрагента.
Позиція інших учасників справи 
27. ТОВ «Інтерпайп Ніко Тьюб» подало відзив на касаційну скаргу позивача, у якому просить відмовити в її задоволенні, стверджуючи при цьому, що АТ «Укргазвидобування» посилається у ній на нерелевантну судову практику Верховного Суду, та наполягаючи, зокрема, на тому, що відповідно до умов укладеного сторонами договору поставки форс-мажорні обставини звільняють сторін від відповідальності не лише за невиконання зобов`язань, а й за неналежне їх виконання. 
28. Водночас щодо частини товару, яка мала бути вироблена Voestalpine Tubulars GmbH & Co KG, відповідач у відзиві зауважує, що ним було запропоновано внести зміни до договору в частині зміни найменування частини товару австрійського виробника, замінивши його товаром власного виробництва, однак волевиявлення позивача на це не було.
29. Інші доводи відзиву ТОВ «Інтерпайп Ніко Тьюб» узагальнено за своєю суттю зводяться до обґрунтування відсутності не правильного застосування чи порушення судами попередніх інстанцій чинних правових норм, у тому числі і норм процесуального права, що стосуються доказів та доказування (зокрема, при прийнятті, як доказа у справі, висновка експертів від 14.08.2025 № 352/1/25).
Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій
30. Як з`ясували суди попередніх інстанцій, за результатами проведення тендеру UA-2021-09-14-007828-b Лот № 2ДК 021:2015 _44160000-9 у системі Прозоро ТОВ «Інтерпайп Ніко Тьюб» (постачальник) та АТ «Укргазвидобування» (покупець) уклали договір поставки трубної продукції (згідно з графіком) від 31.01.2022 № УГВ561/30-22, за умовами якого постачальник зобов`язався поставити покупцеві товар (труби насосно-компресорні, допускні патрубки та перехідники до насосно-компресорних труб в асортименті, далі - товар), який зазначений в специфікаціях, що додаються до договору, а покупець зобов`язався прийняти і оплатити цей товар.
31. Сторонами також було погоджено та викладено у зазначеному договорі такі умови:
- найменування/асортимент товару, одиниця виміру, кількість, ціна за одиницю товару та загальна ціна договору вказані у специфікації, яка є додатком № 1 до договору. Строк поставки товару визначається графіком поставки товару, який є додатком №3 до договору та є його невід`ємною частиною (пункт 1.2);
- строк поставки, умови та місце поставки товару, інформація про вантажовідправників і вантажоотримувачів вказується в специфікації/ях та Графіку поставки до цього договору (пункт 5.1);
- датою поставки товару є дата підписання уповноваженими представниками сторін акта приймання-передачі товару, форма якого наведена в додатку №4 до цього договору, який є його невід`ємною частиною (для постачальників, що не є резидентами України) або видаткової накладної. Право власності на товар переходить від постачальника до покупця з дати підписання сторонами акта приймання-передачі товару або видаткової накладної (при наявності двох дат, датою підписання акта приймання-передачі товару або видаткової накладної вважається дата підписання покупцем) (пункт 5.2);
- постачальник зобов`язаний забезпечити поставку товару у строки, встановлені цим договором (підпункт 6.3.1 пункту 6.3);
- у разі невиконання постачальником взятих на себе зобов`язань з поставки товару у строки, зазначені у Графіку поставки товару до даного договору, останній сплачує покупцю пеню у розмірі 0,1% від вартості, із врахуванням ПДВ, непоставленого або несвоєчасно поставленого товару за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково сплачує штраф у розмірі 7% від вартості, із врахуванням ПДВ, непоставленого або несвоєчасно поставленого товару (ПДВ враховується, якщо постачальник є платником ПДВ) (пункт 7.9);
- сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладання договору та виникли поза волею сторін (аварія, катастрофа, стихійне лихо, епідемія, епізоотія, війна тощо) (пункт 8.1); 
- сторона, яка не може виконувати зобов`язання за цим договором внаслідок обставин непереборної сили, повинна не пізніше, ніж протягом 7 днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу сторону у письмовій формі (пункт 8.2);
- доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є відповідні документи, які видаються Торгово-промисловою України або іншим уповноваженим на це органом України та/або країни, у якій виникли такі обставини, або яка постраждала внаслідок таких обставин (пункт 8.3).
- у разі, коли строк дії обставин непереборної сили продовжується більше ніж 60 днів, кожна із сторін має право розірвати цей договір шляхом направлення повідомлення (цінним листом з описом вкладення) про відмову від договору в односторонньому порядку з наданням документу, виданого Торгово-промисловою України або іншим уповноваженим на це органом України та/або країни, у якій виникли такі обставини, або яка постраждала внаслідок таких обставин, яким засвідчується існування обставин непереборної сили та те, що такі обставини тривають більше ніж 60 днів поспіль. В такому випадку договір припиняє свою дію з дати, зазначеної у повідомленні про відмову від договору але не раніше дати отримання повідомлення (пункт 8.4).
32. У Специфікації від 31.01.2022 № 1 (додаток №1 до договору) визначено найменування, кількість, ціна і вартість товару, ДЕСТ/ТУ, УКТЗЕД.
33. Згідно з пунктами 1, 3, 6 цієї Специфікації загальна вартість товару, який постачається за цією Специфікацією, складає: 901 782 254, 40 грн з ПДВ. Сторонами узгоджено строк поставки товару: відповідно до Графіка поставки товару. Сторонами також погоджено виробників Товару: Україна, ТОВ «Інтерпайп Ніко Тьюб»; Австрія, Voestalpine Tubulars GmbH& Co KG.
34. Графіком поставки товару (додаток №3) визначено строк поставки товару: 25% - до 120 календарних днів з дати укладання договору; 25% - до 150 календарних днів з дати укладання договору; 25% - до 180 календарних днів з дати укладання договору; 25% - до 210 календарних днів з дати укладання договору. Дострокова поставка дозволяється.
35. З урахуванням наведеного, суди попередніх інстанцій з`ясували, що за домовленістю сторін договору граничними строками поставки товару за кожною поставкою є: 31.05.2022 (25% - до 120 календарних днів з дати укладання договору); 30.06.2022 (25% - до 150 календарних днів з дати укладання договору); 30.07.2022 (25% - до 180 календарних днів з дати укладання договору); 29.08.2022 (25% - до 210 календарних днів з дати укладання договору).
36. Проте постачальник виконав свої зобов`язання з поставки товару за договором з порушенням строку поставки вартістю 505 332 511, 09 грн, за такими видатковими накладними: 76Г0457 від 27.06.2022; 76Г0459 від 30.06.2022; 85Г1264 від 14.07.2022; 85Г1263 від 14.07.2022; 85Г1260 від 14.07.2022; 85Г1259 від 14.07.2022; 85Г1437 від 28.09.2022; 85Г1436 від 28.09.2022; 85Г1435 від 28.09.2022; 85Г1434 від 28.09.2022; 85Г1421 від 28.09.2022; 85Г1420 від 28.09.2022; 85Г1423 від 28.09.2022; 85Г1424 від 28.09.2022; 85Г1418 від 03.10.2022; 76Г0697 від 18.10.2022; 76Г0710 від 28.10.2022; 76Г0711 від 28.10.2022; 85Г1472 від 28.10.2022; 85Г1473 від 28.10.2022; 85Г1476 від 28.10.2022; 85Г1477 від 28.10.2022; 85Г1479 від 28.10.2022; 85Г1481 від 28.10.2022; 76Г0760 від 07.11.2022; 76Г0963 від 27.12.2022; 76Г0981 від 28.12.2022; 76Г0970 від 30.12.2022; 76Г0165 від 02.03.2023; 76Г0166 від 02.03.2023; 99Г0257 від 02.03.2023; 76Г0164 від 03.03.2023; 99Г0268 від 03.03.2023; 99Г0269 від 03.03.2023; 76Г0162 від 03.03.2023; 85Г0139 від 06.03.2023; 85Г0140 від 06.03.2023; 99Г0270 від 08.03.2023; 76Г0206 від 14.03.2023; 76Г0205 від 14.03.2023; 76Г0203 від 14.03.2023; 76Г0201 від 14.03.2023; 76Г0193 від 15.03.2023; 76Г0192 від 15.03.2023; 76Г0223 від 16.03.2023; 76Г0228 від 16.03.2023; 76Г0224 від 16.03.2023; 76Г0225 від 16.03.2023; 76Г0226 від 16.03.2023; 76Г0221 від 16.03.2023; 76Г0219 від 16.03.2023; 76Г0220 від 16.03.2023; 76Г0227 від 16.03.2023; 76Г0232 від 20.03.2023; 76Г0236 від 20.03.2023; 76Г0252 від 27.03.2023; 76Г0253 від 27.03.2023; 76Г0254 від 27.03.2023; 76Г0248 від 27.03.2023; 76Г0238 від 28.03.2023; 76Г0241 від 28.03.2023; 76Г0233 від 28.03.2023; 76Г0311 від 04.04.2023; 76Г0308 від 06.04.2023; 76Г0314 від 06.04.2023; 76Г0315 від 06.04.2023; 76Г0316 від 06.04.2023; 76Г0309 від 06.04.2023; 76Г0310 від 06.04.2023; 76Г0312 від 06.04.2023; 76Г0297 від 07.04.2023; 76Г0298 від 07.04.2023; 76Г0301 від 07.04.2023; 76Г0295 від 10.04.2023; 76Г0296 від 10.04.2023; 76Г0302 від 10.04.2023; 76Г0317 від 11.04.2023; 76Г0318 від 11.04.2023; 76Г0313 від 11.04.2023; 76Г0292 від 11.04.2023; 76Г0294 від 11.04.2023; 85Г0372 від 12.04.2023; 85Г0373 від 12.04.2023; 85Г0374 від 12.04.2023; 85Г0375 від 12.04.2023; 85Г0371 від 12.04.2023; 76Г0288 від 13.04.2023; 76Г0287 від 13.04.2023; 85Г0302 від 13.04.2023; 85Г0383 від 14.04.2023; 85Г0384 від 14.04.2023; 76Г0321 від 16.04.2023; 85Г0380 від 18.04.2023; 85Г0397 від 18.04.2023; 76Г0326 від 18.04.2023; 76Г0328 від 18.04.2023; 85Г0400 від 18.04.2023; 99Г0770 від 18.04.2023; 76Г0322 від 19.04.2023; 76Г0323 від 19.04.2023; 85Г0376 від 19.04.2023; 99Г0769 від 19.04.2023; 76Г0327 від 19.04.2023; 76Г0325 від 19.04.2023; 76Г0324 від 19.04.2023; 76Г0334 від 24.04.2023; 99Г0792 від 24.04.2023; 76Г0331 від 25.04.2023; 76Г0333 від 25.04.2023; 99Г0791 від 26.04.2023; 85Г0313 від 28.04.2023; 180-1-05742 від 30.04.2023; 180-1-05743 від 30.04.2023; 180-1-05740 від 30.04.2023; 85Г0486 від 04.05.2023; 85Г0487 від 04.05.2023; 99Г0917 від 04.05.2023; 99Г0918 від 04.05.2023; 76Г0336 від 04.05.2023; 76Г0337 від 04.05.2023; 76Г0338 від 04.05.2023; 76Г0339 від 04.05.2023; 76Г0340 від 04.05.2023; 76Г0359 від 05.05.2023; 76Г0360 від 05.05.2023; 76Г0347 від 08.05.2023; 76Г0352 від 08.05.2023; 76Г0353 від 08.05.2023; 85Г0538 від 08.05.2023; 85Г0539 від 08.05.2023; 85Г0540 від 08.05.2023; 85Г0541 від 08.05.2023; 76Г0356 від 09.05.2023; 76Г0357 від 09.05.2023; 76Г0361 від 09.05.2023; 76Г0394 від 22.05.2023; 76Г0393 від 22.05.2023; 76Г0392 від 22.05.2023; 76Г0395 від 22.05.2023; 76Г0396 від 22.05.2023; 85Г0647 від 23.05.2023; 76Г0398 від 23.05.2023; 76Г0399 від 23.05.2023; 76Г0400 від 23.05.2023; 76Г0401 від 23.05.2023; 76Г0408 від 26.05.2023; 85Г0679 від 26.05.2023; 85Г0680 від 26.05.2023; 76Г0403 від 26.05.2023; 76Г0404 від 26.05.2023; 76Г0405 від 26.05.2023; 76Г0406 від 26.05.2023; 76Г0402 від 26.05.2023; 85Г0684 від 30.05.2023; 85Г0693 від 30.05.2023; 76Г0424 від 02.06.2023; 76Г0423 від 02.06.2023; 76Г0425 від 02.06.2023; 76Г0419 від 02.06.2023; 76Г0417 від 02.06.2023; 76Г0418 від 02.06.2023; 76Г0426 від 05.06.2023; 76Г0458 від 19.06.2023; 76Г0459 від 19.06.2023; 76Г0457 від 19.06.2023; 76Г0463 від 20.06.2023; 76Г0465 від 20.06.2023; 76Г0464 від 20.06.2023; 76Г0473 від 20.06.2023; 76Г0484 від 21.06.2023; 76Г0491 від 23.06.2023; 76Г0485 від 23.06.2023; 76Г0486 від 23.06.2023.
37. Як зазначалось, за умовами договору поставки від 31.01.2022 № УГВ561/30-22 частина труб та з`єднань мала бути виготовлена та поставлена австрійським виробником - Voestalpine Tubulars GmbH & Co KG, який листом від 20.06.2022 повідомив, що, зважаючи на тривалі воєнні дії, ускладнення логістики, значне збільшення витрат на сировину, замовлений обсяг труб та з`єднань не може бути виконаним.
38. При цьому, суди попередніх інстанцій встановили, що про неможливість постачання продукції виробництва Voestalpine Tubulars GmbH & Co KG постачальник невідкладно повідомив покупця. Також замість імпортних товарів ним було запропоновано здійснити постачання труб та патрубків власного виробництва, які за якістю, за його твердженнями, перевищували ТМЦ, передбачені договором. 
39. Так, листами 22.06.2022, 12.07.2022, 02.09.2022, 20.03.2023 ТОВ «Інтерпайп Ніко Тьюб» зверталося до покупця з інформацією про неможливість постачання імпортних запчастин та пропозицією укласти відповідну додаткову угоду до договору від 31.01.2022 № УГВ561/30-22 про внесення змін в частині поставки продукції його виробництва. В свою чергу АТ «Укргазвидобування» було зацікавлено та розглядало можливість внесення змін до договору, запросило технічну документацію, яка підтвердила технічну відповідність та навіть перевищення технічних якостей з`єднань, які були запропоновані постачальником, запросило надати знижку на продукцію виробництва ТОВ «Інтерпайп Ніко Тьюб» (лист від 30.08.2022 30.6.-022-3037) задля погодження питання про внесення змін до договору.
40. Однак, постачальник у листі 02-09-01 від 02.09.2022 повідомив про неможливість надання знижки, оскільки відбулося значне здорожчання енергоносіїв (на 35% та 82%) та крім того, продукція виробництва ТОВ «Інтерпайп Ніко Тьюб» була запропонована до постачання з повним циклом супроводу «польовий сервіс», тобто повністю включені послуги по нагляду за встановленням та використанням продукції.
41. Водночас, не чекаючи оформлення відповідних додаткових угод, з метою недопущення можливих збитків АТ «Укргазвидобування» постачальником було скомплектовано та направлено на адресу покупця 8 машин з високогерметичним різьбовим з`єднанням UPJ (тобто продукцією власного виробництва - аналогом імпортних товарів, які неможливо поставити). Проте покупець прийняв цей товар лише на зберігання та в подальшому повернув його ТОВ «Інтерпайп Ніко Тьюб».
42. Тож, як встановили суди попередніх інстанцій, товар, про який йдеться у позиціях 1, 1.1 - 1.5 та 5 таблиці Специфікації від 31.01.2022 № 1 (додаток №1 до договору), тобто товар виробництва Voestalpine Tubulars GmbH& Co KG, Австрія, вартістю 383 703 373, 67 грн ТОВ «Інтерпайп Ніко Тьюб» не поставило.
43. Натомість зобов`язання з поставки товару вартістю 505 332 511, 09 грн постачальник виконав несвоєчасно.
44. За таких обставин, АТ «Укргазвидобування» направило йому претензію від 30.08.2023 № 30.6-022-4125, у якій, посилаючись на порушення підпунктів 1.1, 5.1, підпунктів 6.3.1 пункту 6.3 договору, додатку №1 і додатку №3 до договору, вимагало сплатити штрафні санкції у розмірі 219 293 584, 00 грн.
45. У відповіді на цю претензію від 08.09.2023 за вих. № 603 постачальник зазначив, що претензія не підлягає задоволенню, у зв`язку з настанням форс-мажорних обставин, відповідний лист-повідомлення від 25.02.2022 вих. № 075/65-22 про настання яких був оформлений та направлений на адресу АТ «Укргазвидобування».
46. Відтак АТ «Укргазвидобування» звернулося до суду з позовом про стягнення з ТОВ «Інтерпайп Ніко Тьюб» вищевказаних коштів (штрафних санкцій) у судовому порядку, який і розглядався в межах цієї судової справи.
47. Окрім наведених обставин, судами попередніх інстанцій під час судового розгляду також було встановлено, що після початку повномасштабного вторгнення з боку російської федерації на територію України, та введення воєнного стану із 05 години 24.02.2022, на підставі наказу від 24.02.2022 № 445 виробнича діяльність ТОВ «Інтерпайп Ніко Тьюб» була призупинена у всіх структурних підрозділах підприємства з 24.02.2022, а весь персонал підприємства переведений у режим простою з місцезнаходженням поза територією підприємства. Повна зупинка виробничих процесів на підприємстві тривала до 15.04.2022.
48. Відповідач надав довідку щодо зменшення чисельності персоналу за період березень-грудень 2022 року на 312 осіб, що складає понад 10% (з причин полишення населенням небезпечного регіону), та довідку про чисельність мобілізованого персоналу за період з 24.02.2022 до кінця 2022 року, яка склала 374 особи, які обліковувалися за ТОВ «Інтерпайп Ніко Тьюб», але не виконували свої посадові обов`язки.
49. Згідно з наказом відповідача від 18.04.2022 № 502 підприємство працює в обмеженому режимі, оскільки при спрацюванні сигналу повітряної тривоги, працівники мають відключити електроенергію, зупинити транспортуючі пристрої, агрегати, перекрити газові комунікації, зібрати особисті документи, залишити робоче місце, та не користуючись ліфтами, спуститися до захисних споруд, де перебувати до повідомлення про відсутність небезпеки.
50. До матеріалів справи ТОВ «Інтерпайп Ніко Тьюб» надано Акти комісійного обстеження майна, яке пошкоджене внаслідок збройної агресії; висновок автотоварознавчого дослідження спеціаліста від 31.01.2023 № 1223; копії витягів з Єдиного реєстру досудових розслідувань та висновок експертів від 14.08.2025 № 352/1/25, згідно з якими встановлено факти пошкодження виробничих приміщень та вплив фактів введення комендантської години, графіків відключення електричної енергії, обстрілів, сигналів повітряної тривоги, які свідчать про наявність фактичних обставин, які суттєво впливали на діяльність відповідача та зупинення виробництва на підприємстві відповідача.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій
51. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 
52. Дослідивши в межах вимог касаційної скарги наведені в ній доводи, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та перевіривши з огляду на встановлені фактичні обставини справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга АТ «Укргазвидобування» не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
53. Предметом позову в цій справі є вимоги АТ «Укргазвидобування» про стягнення з до ТОВ «Інтерпайп Ніко Тьюб» 219 293 584, 00 грн, з яких 157 334 560,59 грн пені та 61 959 023,41 грн штрафу.
54. Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за договором поставки від 31.01.2022 № УГВ561/30-22 в частині повної та своєчасної поставки товару у строки, визначені в графіку його поставки. 
55. Як унормовано у частинах першій, другій статті 11 ЦК України (тут і далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
56. За змістом статті 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.
57. У частині ж першій статті 202 названого Кодексу встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків
58. Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
59. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.
60. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).
61. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
62. Наведене унормовано у частині першій статті 627, частині першій статті 628, статті 629 ЦК України.
63. Заразом за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
64. Про це зазначено у частинах першій, другій статті 712 ЦК України.
65. Згідно зі статтею 663 цього Кодексу продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
66. Частиною ж першою статті 530 ЦК України передбачено, що в разі якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
67. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
68. В разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
69. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
70. Зазначені норми містяться у статті 610, частині першій статті 611, частині першій статті 612 ЦК України.
71. За результатами нового розгляду справи № 904/975/24 суди попередніх інстанцій, з урахуванням вищенаведених правових норм, умов укладеного сторонами договору поставки від 31.01.2022 № УГВ561/30-22, встановлених на підставі наявних у матеріалах справи доказів фактичних обставин (у тому числі і щодо обставин непереборної сили), а також оцінки подальшої поведінки позивача та відповідача, дійшли висновку про відмову в задоволенні заявленого АТ «Укргазвидобування» позову.
72. Позаяк відповідні висновки судів попередніх інстанцій ґрунтуються насамперед на встановлених фактичних обставинах цієї справи, Верховний Суд погоджується з ними та не вбачає неправильного застосування або порушення при ухваленні оскаржуваних судових рішень норм матеріального чи процесуального права.
73. Стосовно викладених у касаційній скарзі АТ «Укргазвидобування» доводів та вимог Верховний Суд вбачає за необхідне зазначити таке.
Щодо підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України
74. Як слідує зі змісту пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України оскарження судових рішень з цієї підстави можливе за наявності таких складових: неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права апеляційним судом у справі, в якій подано касаційну скаргу, та в постанові Верховного Суду, яка містить висновок щодо застосування цієї ж норми права в подібних правовідносинах; ухвалення різних за змістом судових рішень у справі, в якій подано касаційну скаргу, і у справі, в якій ухвалено постанову Верховного Суду; спірні питання виникли в подібних правовідносинах.
75. На обґрунтування цієї підстави касаційного оскарження АТ «Укргазвидобування» у касаційній скарзі посилається на не урахування судами попередніх інстанцій висновків, викладених у постановах Верховного Суду, зокрема, від 02.07.2019 у справі № 910/15484/17, від 21.07.2021 у справі № 912/3323/20, від 25.06.2024 у справі № 904/4103/23, від 13.02.2024 у справі № 917/272/23, від 09.04.2024 у справі № 905/342/23, від 30.07.2024 у справі № 910/17079/23, від 20.05.2025 у справі № 904/685/24, від 22.07.2025 у справі № 904/2351/24, від 27.05.2025 у справі № 904/1147/24, від 29.07.2025 у справі № 904/2344/24, від 31.08.2022 у справі № 910/15264/21, від 29.10.2025 у справі № 910/13238/24, від 16.04.2019 у справі № 914/906/18, від 11.12.2025 у справі № 910/507/24, постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 910/7495/16.
76. Цитуючи висновки із наведених постанов суду касаційної інстанції щодо форс-мажорних обставин, їх доведення, умов, за яких їх настання є підставою для звільнення від відповідальності боржника, доведення причинно-наслідкового зв`язку між настанням цих обставин та неможливістю виконання зобов`язання, тощо, позивач наполягає на тому, що непереборна сила саме унеможливлює виконання договору, а не робить його утрудненим або дорожчим, тобто робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від вжитих заходів. Також скаржник стверджує, що неможливість виконання зобов`язань з поставки товару Voestalpine Tubulars GmbH & Co KG, яке не є стороною договору, не звільняє відповідача від передбаченої договором поставки від 31.01.2022 № УГВ561/30-22 відповідальності.
77. Обґрунтовуючи передбачену пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України підстави касаційного оскарження, АТ «Укргазвидобування» у касаційній скарзі посилається і на висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2024 у справі № 500/5194/16 та Верховного Суду від 18.04.2018 у справі №758/11000/14-ц стосовно тлумачення умов договору. З вказівкою на них позивач зазначає, що суди попередніх інстанцій при тлумаченні пункту 8.1 укладеного сторонами договору поставки помилково визначили, що він передбачає звільнення від відповідальності при настанні обставин непереборної сили, як за невиконання, так і за неналежне виконання зобов`язань за цим договором. 
78. Крім того, скаржник звертається до висновків, сформульованих Верховним Судом у постановах від 18.11.2025 у справі № 910/4701/24 та від 31.08.2022 у справі № 910/5264/21, вважаючи, що без урахування цих висновків місцевий та апеляційний господарські суди неправильно виснували про те, що ініціювання внесення змін до договору є заходом спрямованим на належне виконання зобов`язань, не звернувши при цьому увагу, що така зміна була б порушенням, зокрема, частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі».
79. Проаналізувавши зміст зазначених постанов суду касаційної інстанції та наведених у них висновків, на які посилається АТ «Укргазвидобування», Верховний Суд при перевірці дотримання судами попередніх інстанцій відповідних правових норм виходить з того, що відповідно до статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.
80. Згідно із частиною другою статті 218 ГК України (тут і далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.
81. Частиною четвертою статті 219 ГК України передбачено, що сторони зобов`язання можуть передбачити певні обставини, які через надзвичайний характер цих обставин є підставою для звільнення їх від господарської відповідальності у випадку порушення зобов`язання через дані обставини, а також порядок засвідчення факту виникнення таких обставин.
82. Водночас за змістом частин першої, другої статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами.
83. У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.
84. Отже, непереборною силою є надзвичайна чи невідворотна подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що особа, яка порушила зобов`язання, не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 16.04.2026 у справі № 907/711/24, від 10.03.2026 у справі № 908/1965/24, від 10.02.2026 у справі № 910/4941/24.
85. Частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» містить невичерпний перелік обставин, що можуть бути визнані форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили), до яких належать, у тому числі військові дії.
86. У цьому контексті Верховний Суд також звертається до низки власних висновків, сформульованих щодо вирішення спорів, у яких сторона посилається на виникнення форс-мажорних обставин (у тому числі в умовах військової агресії російської федерації проти України).
87. Зокрема, відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 28.04.2026 у справі № 906/633/25, від 16.04.2026 у справі № 907/711/24, від 10.03.2026 у справі № 908/1965/24, ознаками форс-мажорних обставин є такі елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин, мають надзвичайний характер, є невідворотними, унеможливлюють виконання зобов`язань за конкретних умов господарської діяльності.
88. Ключовою ознакою форс-мажору є причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконати конкретне зобов`язання. Форс-мажор або ж обставини непереборної сили - це надзвичайні та невідворотні обставини, настання яких призвело до об`єктивної неможливості виконати зобов`язання. Водночас самі по собі, зокрема, збройна агресія проти України, воєнний стан, не можуть автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні.
89. Воєнний стан як обставина непереборної сили звільняє від відповідальності лише в разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин компанія / фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 11.12.2025 у справі № 910/507/24, від 15.06.2023 у справі № 910/8580/22, від 30.09.2025 у справі №916/4411/23.
90. Під час застосування положень статті 617 ЦК України, частини другої статті 218 ГК України та статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» треба враховувати, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але й довести, що вони були форс-мажорними саме для конкретного випадку.
91. Верховний Суд також звертає увагу на те, що лише посилання сторони у справі на наявність обставин непереборної сили та надання підтверджуючих доказів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин, яке не потребує оцінки суду. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах справи доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.
92. Сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням установлених обставин справи та в сукупності з іншими доказами. Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу. Схожі за змістом висновки викладені в постановах Верховного Суду від 11.12.2025 у справі № 910/507/24, від 19.08.2022 у справі № 908/2287/17, від 02.04.2024 у справі № 910/9226/23.
93. Водночас Верховний Суд вбачає, що форс-мажорні обставини мають індивідуальний персоніфікований характер щодо конкретного договору та його сторін. Форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб за кожним окремим договором, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням / обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів, і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин, тобто мають індивідуальний персоніфікований характер щодо конкретного договору та його сторін. Аналогічні висновки наведено в постановах Верховного Суду від 19.02.2026 у справі № 910/6947/24, від 18.09.2025 у справі № 910/2003/24, від 11.09.2025 у справі № 922/3826/24, від 26.08.2025 у справі № 910/14817/22.
94. З урахуванням наведеного Верховний Суд погоджується з висновками господарських судів попередніх інстанцій про те, що у спірних правовідносинах визначальними є саме умови договору поставки трубної продукції (згідно з графіком) від 31.01.2022 № УГВ561/30-22, які, зокрема, регулюють правовідносини сторін у випадку виникнення обставин непереборної сили.
95. Як у тому числі встановили суди попередніх інстанцій, у розділі 8 договору сторонами були узгоджені умови щодо обставин непереборної сили, а саме: - сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за договором у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладання договору та виникли поза волею сторін (аварія, катастрофа, стихійне лихо, епідемія, епізоотія, війна тощо) (пункт 8.1. договору); - сторона, що не може виконувати зобов`язання за цим договором унаслідок обставин непереборної сили, повинна не пізніше ніж протягом 7 днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу сторону у письмовій формі (пункт 8.2. договору); - доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є відповідні документи, які видаються Торгово-промисловою палатою України або іншим уповноваженим на це органом України та/або країни, у якій виникли такі обставини, або яка постраждала внаслідок таких обставин (пункт 8.3. договору); - у разі коли строк дії обставин непереборної сили продовжується більше ніж 60 днів, кожна із сторін має право розірвати цей договір шляхом направлення повідомлення (цінним листом з описом вкладення) про відмову від договору в односторонньому порядку з наданням документу, виданого Торгово-промисловою України або іншим уповноваженим на це органом України та/або країни, у якій виникли такі обставини, або яка постраждала внаслідок таких обставин, яким засвідчується існування обставин непереборної сили та те, що такі обставини тривають більше ніж 60 днів поспіль. В такому випадку договір припиняє свою дію з дати, зазначеної у повідомленні про відмову від договору але не раніше дати отримання повідомлення (пункт 8.4. договору).
96. З урахуванням наведеного, місцевий та апеляційний господарські суди дійшли висновку, що у розділі 8 договору поставки сторони узгодили такі ознаки обставин непереборної сили, як надзвичайність, непередбачуваність та невідворотність. Водночас сторонами не було передбачено такої вимоги до обставин непереборної сили як абсолютність, оскільки в пункті 8.1 договору від 31.01.2022 № УГВ561/30-22 сторони визнали, що під час існування таких обставин може відбутись неналежне виконання зобов`язань за договором.
97. З огляду на доводи касаційної скарги позивача, Верховний Суд у контексті цих висновків судів попередніх інстанцій звертається до правової позиції, викладеної, зокрема, у постановах суду касаційної інстанції від 27.08.2025 у справі № 916/2984/24, від 10.10.2024 у справі № 910/332/24, від 21.05.2024 у справі № 910/10934/23, від 06.06.2023 у справі № 910/21100/21, від 17.06.2021 у справі № 910/9286/20, від 01.06.2021 у справі № 910/9258/20, згідно з якою за наявності форс-мажорних обставин виникають підстави для застосування положень статті 617 ЦК України та відповідних умов договору для звільнення сторони від відповідальності за часткове або повне невиконання договірних зобов`язань за наслідками надання відповідних доказів.
98. Таким чином, боржник, який допустив невиконання чи неналежне виконання зобов`язання, має право доводити, що це відбулося внаслідок дії непереборної сили. Подібні висновки викладено в постанові Верховного Суду від 07.06.2023 у справі № 906/540/22.
99. Заразом, відмовляючи в задоволенні заявлених у цій справі (№ 904/975/24) позовних вимог, місцевий та апеляційний господарські суди виходили із встановлених обставин того, що спірний договір було укладено 31.01.2022 (тобто менше місяця до початку повномасштабного вторгнення агресора), що свідчить про те, що для постачальника ці обставини є надзвичайними - настання яких не очікувалось при звичайному перебігу справ, настання яких добросовісний та розумний учасник правовідносин (відповідач) не міг очікувати та передбачити при прояві ним достатнього ступеня обачливості. Також ці обставини є невідворотними - настанню яких відповідач не міг запобігти, а також не міг запобігти наслідкам таких обставин навіть за умови прояву належного ступеня обачливості та застосуванню розумних заходів із запобігання таким наслідкам.
100. Так, суди попередніх інстанцій встановили, що відповідно до Указа Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022 із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 в Україні було введено воєнний стан строком на 30 діб, у зв`язку з широкомасштабним вторгненням російської федерації. У подальшому відповідними Указами Президента України було продовжено дію воєнного стану на території України, який триває на момент розгляду справи.
101. Місто Нікополь піддається систематичним обстрілам з різного виду озброєння, оскільки з 03.03.2022 Запорізька АЕС (м.Енергодар), відстань від якої до м. Нікополь складає 4-6 км, було окуповано військовими силами російської федерації, окупація триває до цього часу.
102. Нікопольська міська територіальна громада включена до Переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), цей перелік затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 № 75 (у редакції наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 27.07.2022 № 169) 23.07.2022. Згідно з наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22.12.2022 № 309 (із змінами відповідно Наказу № 19 від 25.01.2024), Нікопольська територіальна громада включена до розділу 3 «Території активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси», з не визначеною датою завершення бойових дій, тож бойові дії на цій території тривають.
103. Місцевий та апеляційний господарські суди урахували фактичні обставини щодо перебування території та будівель відповідача під систематичними артилерійськими обстрілами, внаслідок чого виробничі потужності відповідача зазнали пошкоджень та руйнувань, оскільки це виробництво перебуває у зоні досяжності та здійснення ворожих обстрілів, у зв`язку з чим наявний високий рівень небезпеки для життя та здоров`я працівників відповідача, що очевидно вплинуло на можливості відповідача виготовляти продукцію у довоєнних обсягах та строки. Часткове поновлення виробничих процесів на підприємстві відповідача відбулося з 15.04.2022. Однак, враховуючи Наказ від 18.04.2022 № 502, підприємство мало змогу працювати лише в обмеженому режимі, оскільки при спрацюванні сигналу повітряної тривоги, працівники мають відключити електроенергію, зупинити транспортуючі пристрої, агрегати, перекрити газові комунікації, зібрати особисті документи, залишити робоче місце, та не користуючись ліфтами, спуститися до захисних споруд, де перебувати до повідомлення про відсутність небезпеки.
104. Також суди попередніх інстанцій з`ясували, що на підтвердження обставин непереборної сили, відповідачем отримано Сертифікат від 11.08.2023 № 1200-23-3551 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), який виданий Дніпропетровською торгово-промисловою палатою. За змістом цього сертифіката засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану, які спричинили загальну військову мобілізацію, розташування ТОВ «Інтерпайп Ніко Тьюб» на території активних бойових дій, обстріли з РСЗВ та ствольної артилерії, щодо обов`язку (зобов`язання) відповідача поставити Труби насосно-компресорні, допускні патрубки та перехідники до насосно-компресорних труб в асортименті, зазначеному в Специфікації №1 до Договору поставки трубної продукції (згідно з графіком) №УГВ561/30-22 від 31.01.2022, у термін до 01.06.2022, до 01.07.2022, до 31.07.2022, до 30.08.2022. Період дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили): дата настання - 24.02.2022, дата закінчення -тривають на 11.08.2023.
105. Крім того, як установили суди, ТОВ «Інтерпайп Ніко Тьюб» також надало такі письмові докази: копію наказу №445 від 24.02.2022 про зупинення виробничої діяльності; повідомлення з електронної пошти від 01.03.2022; копію повідомлення №075/65-22 від 25.02.2022; копію листа №2024/02.0-7.1 від ТПП України; довідку про дані поштового сервера; роздруківка повідомлення з електронної пошти від 17.03.2022; копію Повідомлення №075/69-22 від 17.03.2022; копії Актів комісійного обстеження майна, пошкодженого внаслідок збройної агресії; висновок автотоварознавчого дослідження спеціаліста №1223 від 31.01.2023; копії витягів з Єдиного реєстру досудових розслідувань; копії наказів по ТОВ «Інтерпайп Ніко Тьюб»; копію повідомлення від ДТЕК про застосування графіку обмежень використання електричної енергії; довідку щодо кількості звільненого персоналу; довідку щодо кількості мобілізованого персоналу; копію Рішення Ради оборони №2 від 22.02.2022 про запровадження комендантської години; копію Розпорядження Нікопольської військової адміністрації №14 від 02.03.2022 про світломаскування; статистику повітряних тривог ресурсу https://alarmmap.online/region/nikopolskyy-rayon/nikopolska-terytorialna-hromada/ статистики повітряних тривог по Нікопольській територіальній громаді за період від 22.02.2022 до 31.12.2022, тривалість дії повітряних тривог складає 3 місяці, 19 днів, 2 години, 36 хвилин (протягом 2022 року), що складає 34,86%. Відповідно час задля проведення господарсько-виробничої діяльності зменшився у даний період часу, оскільки після сигналу тривоги працівники підприємства мали вжити заходів для зупинення виробництва, а після скасування сигналу тривоги заново запустити виробництво.
106. Разом з цим суди попередніх інстанцій урахували і наданий відповідачем висновок експертів від 14.08.2025 №352/1/25, яким документально та розрахунково підтверджується, що протягом 355 днів 5 годин 45 хвилин робочих днів у період 24.02.2022 до 10.07.2023 виробництво на підприємстві ТОВ «Інтерпайп Ніко Тьюб» було унеможливлено через об`єктивні фактори впливу, серед яких повітряні тривоги, обстріли на виробничих потужностях підприємства; протягом 338 днів 21 годину 31 хвилину робочих днів виробництво на підприємстві ТОВ «Інтерпайп Ніко Тьюб» було унеможливлено у період виконання договору від 31.01.2022 № УГВ561/30-22 (період 24.02.2022 - 23.06.2023), з них: у період 24.02.2022 до 29.08.2022 - 110 днів 8 годин 1 хвилина робочих днів, у період з 30.08.2022 до 23.06.2023 - 228 дні 13 годин 30 хвилин робочих днів.
107. Таким чином, місцевий та апеляційний господарські суди дійшли висновку про доведеність відповідачем настання форс-мажорних обставин у спірних правовідносинах (а заразом і про належне повідомлення позивача про них) та доведеність причинно-наслідкового зв`язку між обставинами непереборної сили та неможливістю належного виконання ТОВ «Інтерпайп Ніко Тьюб» зобов`язання з поставки товару за договором поставки трубної продукції (згідно з графіком) від 31.01.2022 № УГВ561/30-22.
108. З урахуванням витягу з ресурсу: https://alarmmap.online/region/nikopolskyy-rayon/nikopolska-terytorialna-hromada/ про статистику повітряних тривог по Нікопольській територіальній громаді за період від 22.02.2022 до 31.12.2022, складеного за результатами проведення комісійного експертного дослідження, суди попередніх інстанцій установили у спірних правовідносинах конкретний строк дії обставин непереборної сили, що не виключало можливості часткового виконання ТОВ «Інтерпайп Ніко Тьюб» зобов`язань за укладеним сторонами договором. 
109. При цьому суди взяли до уваги умови договору поставки трубної продукції (згідно з графіком) від 31.01.2022 № УГВ561/30-22, що регулюють правовідносини сторін у випадку виникнення обставин непереборної сили та відповідно до яких сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за договором у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладання договору та виникли поза волею сторін (аварія, катастрофа, стихійне лихо, епідемія, епізоотія, війна тощо).
110. За таких установлених судами попередніх інстанцій обставин цієї справи та проаналізованих і оцінених умов укладеного сторонами договору, Верховний Суд погоджується з їх висновками про доведення ТОВ «Інтерпайп Ніко Тьюб» неможливості належного виконання зобов`язань за договором поставки внаслідок обставин непереборної сили.
111. Водночас щодо штрафних санкцій, нарахованих за непоставку товару, Верховний Суд зауважує, що, як встановили суди попередніх інстанцій, за умовами договору частина труб і з`єднань мала бути виготовлена та поставлена австрійським виробником - Voestalpine Тubulars GmbH & Со КG.
112. У відповідності ж до частин першої, другої статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
113. Отже, за загальним правилом обов`язковою передумовою для покладення відповідальності за порушення зобов`язання є вина особи, яка його порушила. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.
114. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду, зокрема, від 12.09.2024 у справі № 910/16989/23, від 30.07.2024 у справі № 910/17079/23, від 07.11.2023 у справі № 920/293/23.
115. При цьому за змістом частини першої статті 614 ЦК України вина як підстава відповідальності за порушення зобов`язання - це невжиття особою всіх залежних від неї заходів для належного виконання зобов`язання, зокрема, для запобігання шкоди. Такий висновок міститься, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2022 у справі № 477/874/19.
116. Таким чином, виною є невжиття особою всіх належних від неї заходів для запобігання заподіянню шкоди («поведінкова концепція вини»). Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 26.03.2026 у справі № 910/13325/21, від 19.03.2026 у справі № 916/3821/21, від 23.01.2025 у справі № 910/11202/22.
117. Тому, з огляду на нормативну конструкцію статті 614 ЦК України, наявність вини особи презюмується, однак може бути спростована.
118. Саме відповідач має доводити суду відсутність вини, тобто вжиття ним усіх можливих заходів і вчинення дій для запобігання заподіянню шкоди позивачу, свою добросовісну та розумну поведінку (постанови Верховного Суду від 19.03.2026 у справі № 916/3821/21, від 23.01.2025 у справі № 910/11202/22).
119. Згідно зі статтею 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.
120. Частиною другою статті 218 ГК України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.
121. У цій справі (№ 904/975/24) суди попередніх інстанцій, проаналізувавши умови договору поставки трубної продукції (згідно з графіком) від 31.01.2022 № УГВ561/30-22, встановили, що сторони не передбачили іншого, зокрема, що відповідальність у вигляді сплати неустойки могла бути застосована за відсутності вини особи, що порушила зобов`язання.
122. Крім того, як з`ясували суди, австрійський виробник - Voestalpine Тubulars GmbH & Со КG у листі від 20.06.2022 повідомив таке: «війна в Україні вже серйозно впливає на економічні відносини австрійських компаній зі Східною Європою. А щодо Вашої потреби у трубах 89 та 48 мм у 2022 році, то через триваючі військові дії, санкції уряду, значне збільшення витрат на сировину та матеріально-технічні ускладнення, послуги, які узгоджені договором, більше не можуть надаватися. Обмовки про форс-мажорні обставини зазвичай дозволяють стороні, на яку впливають обставини поза її контролем, призупинити виконання своїх зобов`язань. Форс-мажор вимагає надзвичайної події, яка впливає на бізнес ззовні, не відбувається з певною періодичністю та регулярністю, не очікується і не може бути попереджена чи усунена навіть за максимально розумного ступеня обережності. З цієї причини наша компанія змушена повідомити Вас, що замовлені вами об`єми труб та асортимент з`єднань не можуть бути виготовлені».
123. Також місцевий та апеляційний господарські суди встановили, що ТОВ «Інтерпайп Ніко Тьюб» зверталося до позивача з пропозиціями альтернативного виконання цієї частини договору, шляхом постачання аналогічних товарів свого виробництва.
124. Заразом, оскільки причиною не поставки відповідачем продукції австрійського виробництва є саме обставини непереборної сили (про що Voestalpine Tubulars GmbH & Co KG повідомило у листі від 20.06.2022), які ТОВ «Інтерпайп Ніко Тьюб» не мігло передбачити при укладенні договору, у той же час відповідач вживав усіх можливих та залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення, місцевий та апеляційний господарські суди дійшли висновків, що відповідач не мав можливості виготовляти та поставляти товар у ті строки, у які виробляв і на які розраховував до 24.02.2022 і така неможливість була спричинена військовою агресією проти України, а не внаслідок власного прорахунку в підприємницькій діяльності відповідача. При цьому ТОВ «Інтерпайп Ніко Тьюб» довело, що вчиняло усі можливі та необхідні дії з метою забезпечення виконання своїх договірних зобов`язань перед позивачем. 
125. Відтак, суди виснували, що з урахування того, що матеріалами справи підтверджується, що відповідач вжив всіх залежних від нього заходів для належного виконання зобов`язання, наявні правові підстави для звільнення його від відповідальності за неналежне виконання договору.
126. Доводи касаційної скарги АТ «Укргазвидобування» наведених висновків місцевого та апеляційного господарських судів не спростовують.
127. Зважаючи на встановлені обставини цієї справи, висловлені судами попередніх інстанцій висновки не суперечать висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду, на які посилається скаржник, а зміст оскаржуваних судових рішень свідчить про те, що їх ухвалено з урахування висновків суду касаційної інстанції щодо застосування правових норм, про які йдеться у касаційній скарзі АТ «Укргазвидобування», однак при урахуванні фактичних обставин саме цієї судової справи.
128. Посилатися ж на неврахування висновку Верховного Суду, як на підставу для касаційного оскарження, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення, помилково.
129. Тому Верховний Суд визнає необґрунтованими доводи АТ «Укргазвидобування» про ухвалення оскаржуваних судових рішень у цій справі без урахування висновків щодо застосування визначених скаржником правових норм, наведених у постановах суду касаційної інстанції від 02.07.2019 у справі № 910/15484/17, від 21.07.2021 у справі № 912/3323/20, від 25.06.2024 у справі № 904/4103/23, від 13.02.2024 у справі № 917/272/23, від 09.04.2024 у справі № 905/342/23, від 30.07.2024 у справі № 910/17079/23, від 20.05.2025 у справі № 904/685/24, від 22.07.2025 у справі № 904/2351/24, від 27.05.2025 у справі № 904/1147/24, від 29.07.2025 у справі № 904/2344/24, від 31.08.2022 у справі № 910/15264/21, від 29.10.2025 у справі № 910/13238/24, від 16.04.2019 у справі № 914/906/18, від 11.12.2025 у справі № 910/507/24, постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 910/7495/16.
130. Крім того, з огляду на все викладене та зважаючи на предмет та підстави заявленого у справі, що переглядається, позову, Верховний Суд вважає, що суди обґрунтовано вдалися до дослідження та оцінки умов укладеного позивачем та відповідачем договору поставки стосовно звільнення його сторін від відповідальності у разі настання обставин непереборної сили, що свідчить про помилковість викладених в касаційній скарзі АТ «Укргазвидобування» з посиланням на постанови суду касаційної інстанції від 11.09.2024 у справі № 500/5194/16 та від 18.04.2018 у справі № 758/11000/14-ц доводів щодо протилежного, які заразом зводяться і до спонукання здійснити переоцінку цих умов договору на користь скаржника, що виходить за межі розгляду справи у суді касаційної інстанції (частина друга статті 300 ГПК України).
131. Натомість твердження позивача про те, що ініціювання внесення змін до договору не є заходом спрямованим на належне виконання зобов`язань і відповідна зміна була б порушенням частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» (його посилання на наведене у постановах суду касаційної інстанції від 18.11.2025 у справі № 910/4701/24 та від 31.08.2022 у справі № 910/5264/21), не можуть бути ураховані Верховним Судом, позаяк у даному випадку відповідні обставини оцінювались судами попередніх інстанцій у сукупності з іншими встановленими фактичними обставинами цієї справи та з огляду на всі наявні в її матеріалах доказами щодо поведінки сторін договору у контексті належного виконання його умов. Перевірка відповідних встановлених обставин Верховним Судом під час касаційного перегляду так само мала б наслідком вихід за межі встановлених частиною другою статті 300 ГПК України повноважень суду касаційної інстанції. 
132. Таким чином, наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, не підтвердилися під час касаційного провадження, що виключає скасування оскаржуваних судових рішень із цієї підстави.
Щодо підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 287 ГПК України 
133. Відповідно до пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
134. Зміст зазначеної процесуальної норми свідчить про те, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення судом касаційної інстанції висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України скаржник повинен обґрунтувати, в чому саме полягає неправильне застосування норми матеріального права чи порушення норми процесуального права, щодо якої відсутній висновок Верховного Суду (у чому саме полягає помилка судів попередніх інстанцій при застосуванні відповідних норм права та як саме ці норми права судами були застосовано неправильно). Водночас формування правового висновку не може ставитись у пряму залежність від обставин конкретної справи та зібраних у ній доказів і здійснюватися поза визначеними ГПК України межами розгляду справи судом касаційної інстанції.
135. Водночас з огляду на наведене (зокрема, у пунктах 130-131 цієї постанови), доводи скаржника про необхідність висловлення Верховним Судом висновку щодо застосування статей 526, 614, 651 ЦК України, частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» у сукупності з статтею 617 ЦК України, статтею 218 ГК України, перебувають у прямій залежності від встановлених обставин цієї справи (щодо пропозицій відповідача «замінити» товар, який не може бути поставлено, на інший і дій позивача у відповідь на це) та здійсненої судами попередніх інстанцій їх оцінки. Тож ці доводи не можуть бути належним обґрунтуванням, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України підстави касаційного оскарження.
136. Також Верховний Суд не вбачає підстав і для формування у цій справі висновків щодо прийняття судами попередніх інстанцій доказів, відсутніх на момент прийняття рішення місцевим господарським судом при первісному розгляді справи.
137. На переконання суду касаційної інстанції такі доводи скаржника насамперед спрямовані на переоцінку вже досліджених на оцінених судами попередніх інстанцій у їх сукупності наявних у матеріалах цієї справи доказів.
138. Наведене підтверджується, зокрема, і тим, що у касаційній скарзі АТ «Укргазвидобування» одночасно із твердження про необхідність висловлення вищевказаного висновку, також наводить аргументи про неналежне дослідження судами попередніх інстанцій зібраних у справі доказів та про недопустимість певних доказі (у тому числі тих, щодо яких вказує про відсутність підстав для їх прийняття судами, у зв`язку з чим і просить Верховний Суд висловити відповідний правовий висновок). 
139. Перевіривши відповідні доводи касаційної скарги АТ «Укргазвидобування», як у контексті обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, так і щодо підтвердження наявності передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України підстави касаційного оскарження, Верховний Суд визнає їх необґрунтованими, з огляду на таке.
140. Відповідно до частин 3, 4 статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
141. Під час розгляду справ у порядку господарського судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. При цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
142. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 17.03.2026 у справі № 916/3079/23, від 31.10.2023 у справі № 908/722/20, від 12.09.2023 у справі № 916/1828/22, від 05.09.2023 у справі № 910/11761/21.
143. В ГПК України закріплено основні засади господарського судочинства. Зокрема, відповідно до принципів рівності, змагальності та диспозитивності (статті 7, 13, 14 ГПК України) обов`язок із доведення обставин, на які посилається сторона, покладається на таку сторону.
144. Верховний Суд під час касаційного перегляду судових рішень неодноразово зазначав про необхідність застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує.
145. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
146. Схожі за змістом висновки наведено в постановах Верховного Суду від 17.03.2026 у справі № 916/3079/23, від 08.07.2025 у справі № 917/504/23, від 14.03.2023 у справі № 911/1411/19, від 30.08.2022 у справі № 925/778/19, від 16.06.2022 у справі № 910/366/21, від 15.07.2021 у справі № 916/2586/20, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18.
147. Основні положення про докази та доказування, наведені у Главі 5 ГПК України, передбачають, що докази мають бути досліджені та оцінені судом з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та вірогідності.
148. При цьому відповідно до статті 73 названого Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
149. Згідно зі статтею 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
150. У відповідності до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
151. Тлумачення змісту зазначеної статті свідчить про те, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
152. Таким чином, з`ясування фактичних обставин справи має здійснюватися судом із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених статтею 86 ГПК України, щодо відсутності у доказів заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо та їх сукупності в цілому.
153. За змістом статті 77 цього Кодексу допустимість доказів полягає в тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
154. Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні або не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.
155. При цьому недопустимі докази - це докази, які отримані внаслідок порушення закону. Відповідно, тягар доведення недопустимості доказу лежить на особі, яка наполягає на тому, що судом використано недопустимий доказ.
156. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 08.07.2025 у справі № 917/504/23, від 17.09.2024 у справі № 927/55/23, від 16.08.2024 у справі № 910/14895/23, від 23.04.2024 у справі № 920/1114/21, від 02.07.2024 у справі № 908/815/22.
157. Заразом належність доказів - це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, які входять до предмета доказування, слугувати аргументами у процесі встановлення об`єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом.
158. Аналогічні висновки наведено в постановах Верховного Суду від 08.07.2025 у справі № 917/504/23, від 06.08.2024 у справі № 910/2878/22, від 19.09.2024 у справі № 910/14394/23, від 22.08.2024 у справі № 910/14467/19, від 04.07.2024 у справі № 910/13407/23.
159. Тому з усіх наявних у справі доказів суд повинен відібрати для подальшого дослідження та обґрунтування мотивів рішення лише ті з них, які мають зв`язок із фактами, що підлягають установленню при вирішенні спору.
160. Отже, належність доказів нерозривно пов`язана з предметом доказування у справі, який, своєю чергою, визначається предметом позову. Належність, як змістовна характеристика, та допустимість, як характеристика форми, є властивостями доказів, оскільки вони притаманні кожному доказу окремо, і без їх одночасної наявності жодний доказ не може бути прийнятий судом.
161. Проте стверджуючи про те, що господарські суди попередніх інстанцій безпідставно взяли до уваги недопустимий доказ - листа австрійського виробника Voestalpine Тubulars GmbH & Со КG від 20.06.2022, АТ «Укргазвидобування» не зазначає, чому саме цей лист є недопустимим доказом у справі (у сукупності з іншими наявними в її матеріалах доказами, зокрема, і тими, допустимість яких не спростовується скаржником).
162. Лист австрійського виробника - Voestalpine Тubulars GmbH & Со КG від 20.06.2022 не є єдиним доказом, на підставі якого суди виснували про наявність підстав для звільнення ТОВ «Інтерпайп Ніко Тьюб» від відповідальності за непоставку товару.
163. Так, місцевий та апеляційний господарські суди встановили, що відповідач звертався до позивача з пропозиціями альтернативного виконання цієї частини договору поставки трубної продукції (згідно з графіком) від 31.01.2022 № УГВ561/30-22 шляхом постачання аналогічних товарів виробництва ТОВ «Інтерпайп Ніко Тьюб».
164. За таких обставин, суди взяли до уваги активні дії відповідача щодо пошуку можливості придбати товар у іншого постачальника, проведення аналізу та пошуку можливості технічної заміни товару на аналогічний (виробництва відповідача), пропозиції відповідача внести зміни до укладеного договору поставки трубної продукції (згідно з графіком) від 31.01.2022 № УГВ561/30-22 в цій частині, дії ТОВ «Інтерпайп Ніко Тьюб» із виготовлення та відвантаження аналогічної продукції власного виробництва на адресу позивача.
165. Тому, оскільки відповідач довів, що він вчиняв усі можливі та необхідні дії з метою забезпечення виконання своїх договірних зобов`язань за договором поставки трубної продукції (згідно з графіком) від 31.01.2022 № УГВ561/30-22 перед позивачем, суди попередніх інстанцій виснували про наявність підстав для звільнення ТОВ «Інтерпайп Ніко Тьюб» від відповідальності за непоставку товару.
166. З урахуванням викладеного Верховний Суд вважає необґрунтованими доводи скаржника про те, що суди встановили обставини справи на підставі недопустимого доказу - листа австрійського виробника Voestalpine Тubulars GmbH & Со КG від 20.06.2022.
167. Також Верховний Суд також не може взяти до уваги доводи АТ «Укргазвидобування» про недопустимість висновку експертів від 14.08.2025 № 352/1/25, складеного за результатами проведення комісійного експертного дослідження, через незазначення в ньому про підготовку цього висновку для подання до суду, оскільки відповідно до правової позиції наведеної у постанові Верховного Суду від 11.01.2024 у справі № 904/244/23 урахування відсутності у висновку експерта покликання на те, що висновок, виготовлений на замовлення сторони, був підготовлений для подання до суду, є надмірним формалізмом.
168. Стосовно ж доводів скаржника, за якими цей висновок подано із пропуском процесуального строку, Верховний Суд зауважує, що із матеріалів справи № 904/975/24 вбачає, що відповідний доказ було додано відповідачем до перших поданих до місцевого господарського суду при новому розгляді справи додаткових пояснень під час підготовчого засідання у справі.
169. При цьому, як встановив апеляційний господарський суд, направляючи справу № 904/975/24 на новий розгляд, Верховний суд зазначив про необхідність дослідження та аналізу наявності / відсутності форс-мажорних обставин за договором поставки за спірним договором під час нового розгляду справи, у зв`язку з чим, з метою повного встановлення обставин справи судом, відповідачем було долучено висновок від 14.08.2025 № 352/1/25. Також суд апеляційної інстанції виснував, що фактично, зміст цього висновку ґрунтується на аналізі загальнодоступної інформації, яка систематизована та викладена у контексті спірних правовідносин. Отже, надання додаткового доказу ТОВ «Інтерпайп Ніко Тьюб» не суперечило нормам процесуального законодавства.
170. Верховний Суд погоджується наведеним та не вбачає допущення судами попередніх інстанцій будь-яких порушень процесуальних норм.
171. Крім того, Верховний Суд звертає увагу на те, що докази, подані на виконання вказівок суду касаційної інстанції, є обов`язковими для господарських судів попередніх інстанцій під час нового розгляду справи. Про це зазначено у постановах суду касаційної інстанції, зокрема, від 03.02.2026 у справі № 910/21951/21 та від 27.06.2022 у справі № 904/3242/18. Заразом висновок експертів від 14.08.2025 № 352/1/25, складений за результатами проведення комісійного експертного дослідження, не є єдиним чи вирішальним доказом у справі, на підставі якого суди дійшли висновку про відмову в позові АТ «Укргазвидобування».
172. Все вищевикладене у своїй сукупності спростовує протилежні доводи позивача щодо недопустимості цього доказу, які по суті ґрунтуються на його безпідставному тлумаченні норм ГПК України про докази та доказування та змісту постанови Верховного Суду від 09.07.2025, якою справу № 904/975/24 було направлено на новий розгляд, на власну користь.
173. Натомість Верховний Суд вбачає, що здійснюючи новий розгляд цієї справи, місцевий та апеляційний господарські суди, з урахуванням частини першої статті 316 ГПК України, в повному обсязі виконали вказівки суду касаційної інстанції, надані у вищевказаній постанові.
174. Також у касаційній скарзі АТ «Укргазвидобування» містяться доводи про те, що суди попередніх інстанцій не дослідили докази у справі, у наслідок чого не звернули увагу на те, що існування обставин непереборної сили спростовується поставкою товару позивачу у цей період.
175. Зокрема, скаржник наводить аргументи стосовно доказів, якими на його думку має підтверджуватися настання відповідних обставин за умовами укладеного сторонами договору поставки від 31.01.2022 № УГВ561/30-22 (пункт 8.3 договору), з урахуванням судової практики Верховного Суду щодо цього.
176.  Позивач наполягає, що суди попередніх інстанцій, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, не дослідили можливість переборення відповідачем перешкод та їх наслідків при виконанні зобов`язань за договором поставки трубної продукції (згідно з графіком) від 31.01.2022 № УГВ561/30-22.
177. Проаналізувавши такі твердження скаржника, Верховний Суд вбачає, що по своїй суті вони фактично зводяться до заперечення обставин, установлених місцевим та апеляційним господарськими судами на підставі дослідження доказів, поданих сторонами. Однак, саме лише прагнення скаржника здійснити нову перевірку обставин справи та переоцінку доказів у ній не є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень попередніх інстанцій. До то ж при касаційному перегляді це, як вже зазначалось, суперечить імперативним нормам статті 300 ГПК України.
178. Так, встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційний суд не встановив, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанції (що і мало місце у цій справі при її новому розгляді), то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів. Схожий за змістом висновок міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц та Верховного Суду від 17.09.2020 у справі № 908/1795/19.
179. Водночас згідно з пунктом 1 частини третьої статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини 2 статті 287 цього Кодексу. 
180. Таким чином, недостатніми є доводи скаржника про неповне дослідження судом зібраних у справі доказів чи обставин справи за умови непідтвердження у цьому разі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 3 частини другої статті 287 ГПК України.
181. Сама ж по собі незгода АТ «Укргазвидобування» з наданою судами попередніх інстанцій оцінкою обставин справи, досліджених доказів, як і в результаті його незгода із ухваленими ними судовими рішеннями, не може бути підставою для їх зміни чи скасування за умов не підтвердження доводами касаційної скарги неправильного застосування чи порушення ними норм матеріального або процесуального права та визначених у процесуальному законі підстав касаційного оскарження.
182. З урахуванням всього наведеного, визначені скаржником підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 3 та 4 частини другої статті 287 ГПК України, не знайшли свого підтвердження за відсутності їх належного обґрунтування, що виключає скасування судових рішень із цих підстав.
183. Положення ГПК України покладають обов`язок з визначення та доведення підстав касаційного оскарження судових рішень судів попередніх інстанцій, саме на скаржника. Верховний Суд здійснює касаційний перегляд виключно в межах доводів та вимог касаційної скарги та не може доповнювати її, позаяк інакше це б було порушенням принципу диспозитивності та змагальності сторін у господарському судочинстві.
184. Натомість всі інші наведені у касаційній скарзі доводи, твердження та заперечення (у тому числі і його посилання на інші загальні висновки Верховного Суду щодо застосування правових норм, яким заразом висновки судів попередніх інстанцій з урахуванням встановлених ними обставин цієї справи не суперечать) скаржником не визначено підставами касаційного оскарження ухвалених у цій справі судових рішень, а тому Верховний Суд не аналізує та не оцінює їх.
185. Суд касаційної інстанції не вважає за необхідне надавати детальну відповідь на кожен такий аргумент, звертаючись при цьому до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформульованої, зокрема, у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01), «Проніна проти України» (заява № 63566/00) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04), згідно з якою принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), серія A. 303-A).
186. Підсумовуючи наведене, безвідносно до викладеного вище детального аналізу доводів касаційної скарги Верховний Суд звертає увагу і на те, що здійснене у цій справі місцевим та апеляційним господарськими судами правозастосування повністю відповідає висновкам суду касаційної інстанцій про застосування правових норм (а разом з тим і щодо вирішення спору по суті), наведеним у постановах суду касаційної інстанції від 14.05.2026 у справі № 904/1147/24 та від 16.06.2026 у справі № 904/685/24, суб`єктний склад, предмет та підстави позовів, спірні правовідносини у яких є подібними до справи № 904/975/24 (як і їх фактично-доказова база, тобто обставини справ та зібрані докази).
187. При цьому висновки наведені у постанові Верховного Суду від 16.06.2026 у справі № 904/685/24, мають бути враховані при касаційному перегляді судових рішень, ухвалених у справі № 904/975/24, в силу вимог частини четвертої статті 300 ГПК України.
188. Підстав для відступу від висновків наведених у цих постановах суду касаційної інстанції Верховний Суд не вбачає, як і не вбачає наявності виключної правової проблеми, про яку зазначає скаржник, не обґрунтовуючи при цьому її за якісним та кількісним критеріями (див., зокрема ухвалу Великої Палати Верховного Суду від 30.10.2018 у справі № 757/172/16-ц).
189. Крім того, Верховний Суд не вбачає підстав і для задоволення поданого АТ «Укргазвидобування» клопотання про передачу цієї справи на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.
190. Так, відповідно до частини другої статті 302 ГПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.
191. Натомість зі змісту поданого позивачем клопотання Верховний Суд вбачає, що ним порушується питання не щодо застосування певної правової норми (тобто, не щодо відступу від висновків про її застосування, наведених у постановах Верховного Суду від 14.05.2026 у справі № 904/1147/24 та від 16.06.2026 у справі № 904/685/24), а стосовно здійсненої судами попередніх інстанцій оцінки встановлених фактичних обставин зазначених справ, з урахуванням якої судом касаційної інстанції у цих справах і здійснювалась перевірка правильності застосування ним норм матеріально і процесуального права у спірних правовідносинах.
192. Тож, як слушно зауважує відповідач у поданих запереченнях на це клопотання АТ «Укргазвидобування», порушене у ньому питання не стосується правозастосування, а насамперед стосується оцінки змісту укладеного сторонами договору.
193. Таким чином, Верховний Суд вважає, що передбачені частиною другою статті 302 ГПК України підстави для передачі справи на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у даному випадку відсутні. 
194. Підстав для відступу від висновків саме щодо застосування правових норм у подібних до цієї справи спірних правовідносинах, які містяться у постановах суду касаційної інстанції від 14.05.2026 у справі № 904/1147/24 та від 16.06.2026 у справі № 904/685/24, Верховний Суд, як вже зазначалось, не вбачає.
195. У підсумку за результатами касаційного перегляду Верховний Суд дійшов висновку, що судами попередніх інстанцій правильно кваліфіковано спірні у цій справі правовідносин та вирішено спір із правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для зміни чи скасування ухвалених ними судових рішень, що оскаржуються позивачем, відсутні.
196. Доводи відзиву ТОВ «Інтерпайп Ніко Тьюб» Верховним Судом ураховуються у тій мірі, що узгоджується із викладеним у цій постанові.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
197. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
198. Згідно із статтею 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
199. Ураховуючи, що наведені скаржником підстави касаційного оскарження, не знайшли свого підтвердження під час здійснення касаційного провадження, касаційна скарга АТ «Укргазвидобування» не підлягає задоволенню, а оскаржувані ним постанову Центрального апеляційного господарського суду від 22.04.2026 і рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.12.2025 слід залишити без змін.
Розподіл судових витрат
200. Оскільки Суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін оскаржувані судові рішення, відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Суд
П О С Т А Н О В И В :
1. Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Укргазвидобування» залишити без задоволення.
2. Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 22.04.2026 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.12.2025 у справі № 904/975/24 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя О. В. Случ
Судді Н. О. Волковицька
С. К. Могил