ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Провадження № 33/821/263/26 Справа № 711/378/26 Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП	Головуючий у І інстанції Комплєктова Т. О. Доповідач в апеляційній інстанції Белах А.В.	

 	 	

 	 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

26 червня 2026 року м. Черкаси 

Суддя Черкаського апеляційного суду Белах А.В., за участю правопорушника ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу захисниці Мельніченко А.М. на постанову Придніпровського райсуду м. Черкаси від 16.02.2026 р., якою ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.
Черкаси, громадян України, має середню
освіту, не одружений, працює вантажником
на Заводі «Металоінвест», проживає 

АДРЕСА_1 ,
притягнуто до адмінвідповідальності за ч. 1 ст.130 КУпАП та на нього накладено стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто судовий збір в розмірі 665,6 грн., -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до постанови суду першої інстанції, 1.01.2026 р. о 14:35 год. у м. Черкаси, пр-т Хіміків, 82, водій ОСОБА_1 передав керування автомобілем Toyota Avensis, р/номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння за згодою ОСОБА_2 у встановленому законом порядку проводився на місці зупинки із застосуванням спеціального технічного газоаналізатора Drager Alcotest, тест № 1344, результат тесту 1,59 проміле, чим ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9. г) ПДР та скоїв правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду, захисниця Мельніченко А.М. подала апеляційну скаргу, в якій просить змінити постанову суду в частині накладення стягнення.
В апеляційній скарзі захисник просить частково скасувати постанову суду першої інстанції в частині застосування до ОСОБА_1 додаткового адмінстягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами. Зазначає, що ОСОБА_1 не був водієм у розумінні п. 1.10. ПДР, а був пасажиром, який передав право керування транспортним засобом особі, що перебувала у стані алкогольного сп`яніння. На думку захисника, у такому випадку до нього підлягає застосуванню санкція, передбачена для «інших осіб» ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме штраф без позбавлення права керування транспортними засобами.

Заслухавши доповідь судді, правопорушника ОСОБА_1 , який підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, вивчивши матеріали справи про адмінправопорушення, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. При цьому, він не обмежений її доводами, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, також апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом. 
Згідно ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право:
1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;
2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;
3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;
4) змінити постанову.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами по справі про адмінправопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адмінправопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За змістом закону, протокол про адмінправопорушення, пояснення особи, свідків, висновок експерта тощо, є документами, що офіційно засвідчує подію адмінправопорушення і, відповідно до ст. 251 КУпАП, є джерелами доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення. Протокол про адмінправопорушення складається відповідно до ст. ст. 254-256 КУпАП.
Згідно вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адмінправопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
При цьому суд повинен дати оцінку не тільки даним, що додані до протоколу про адмінправопорушення, але й доказам, які представлені особою в порядку захисту. Досліджуючи всі наявні докази суддя дає їм об`єктивну оцінку з точки зору їх достовірності та ступеню підтвердження чи спростування обставин, що характеризують діяння особи як правопорушення.
Суд, який розглядав справу, ці вимоги закону виконав в повному обсязі.
Суд першої інстанції правильно встановив, що 1.01.2026 р. о 14:35 год. у м. Черкаси по пр-ту Хіміків, 82 водій ОСОБА_1 передав керування автомобілем Toyota Avensis, р/номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння ОСОБА_2 проводився на місці зупинки т/засобу із застосуванням газоаналізатора Drager Alcotest, тест № 1344, результат тесту позитивний та склав 1,59 ‰, чим ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9. г) ПДР та скоїв правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до ст. 9 КУпАП, адмінправопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адмінвідповідальність.
Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, адмінвідповідальність настає у випадку керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідного до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до п. 2.9. г) ПДР, водієві забороняється передавати керування транспортним засобом особам, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у хворобливому стані.
Вина ОСОБА_1 у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується наступними доказами: протоколом про адмінправопорушення серії ЕПР 1 № 565872 від 13.01.2026 р.(а. пр. 1); повідомлення про запрошення до УПП в Черкаській обл. від 7.01.2026 р.(а. пр. 2-4); довідкою облікових даних (а. пр. 5); витягом з ІПНП ( а. пр. 6); рапортом заст. командира роти №1 БУПП в Черкаській обл. ДПП капітана поліції Запорожця В.А. від 13.01.2026 р.(а. пр. 7); відеозаписом з бодікамери працівників поліції (а. пр. 8).
З відеозапису з нагрудних камер поліцейських вбачається, що 1.01.2026 р. о 14:35 год. працівники поліції виявили та зупинили автомобіль Toyota Avensis, р/номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 по пр-ту Хіміків у м. Черкаси. Під час спілкування з ОСОБА_2 у останнього виявили ознаки алкогольного сп`яніння та запропонували пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу Drager Alcotest, на що ОСОБА_2 відповів: «Нема сенсу проходити огляд, я випив.» (Диск 1, кліп 0, 14:42), також стало відомо, що його вітчим ОСОБА_1 , який знаходився з ним в одному автомобілі, також перебуваючи з ознаками алкогольного сп`яніння, передав йому керування транспортним засобом знаючи про те, що останній також вживав алкогольні напої. На запитання поліцейського, хто дав йому право керувати автомобілем ОСОБА_2 повідомив, що вітчим, який його навчає керувати транспортним засобом. (Диск 1, кліп 0, 14:51). Відповідно до відеоматеріалів, ОСОБА_1 визнав, що передав право керування автомобілем своєму пасинку ОСОБА_2 , відповівши працівникам поліції, що він не керує транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння.
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та врахувавши встановлені обставини, суд вважав, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адмінправопорушення знайшла своє підтвердження і його дії необхідно кваліфікувати за ч. 1 ст. 130 КУпАП як передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння.
На підставі викладеного, суд дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП., що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, які не викликають у суду сумнівів, оскільки вони є логічними, послідовними та узгоджуються з матеріалами справи.
Згідно з наявними матеріалами справи, ОСОБА_1 був водієм транспортного засобу у день та час, зазначений у протоколі, оскільки він перебував безпосередньо в транспортному засобі разом із ОСОБА_2 , якого навчав керуванню транспортним засобом. Згідно з протоколом про адмінправопорушення та іншими матеріалами справи, він передав керування транспортним засобом особі, яка перебувала в стані сп`яніння, за що і був притягнутий до адмінвідповідальності. Таким чином, до нього, відповідно до санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, застосовується стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.
Стосовно доводів апеляційної скарги, що правопорушник є не водієм автомобіля Toyota Avensis, а «іншою особою», як вказує законодавець у санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому і стягнення має бути призначено виключно у виді штрафу без позбавлення права керування, то апеляційний суд виходить з наступного.
Як зазначив апеляційний суд вище, з відеозапису з нагрудних відеокамер працівників поліції беззаперечно встановлено, що ОСОБА_2 безпосередньо перед зупинкою автомобіля керував ним та пояснив, що ОСОБА_1 , який знаходився з ним в одному автомобілі, передав йому керування транспортним засобом, знаючи про те, що ОСОБА_2 вживав алкогольні напої.
В матеріалах справи (а. пр. 8) знаходиться Диск 2, на якому записаний відеофайл clip-4.mp4, на якому відображений процес складання працівником поліції у приміщенні УПП адмінматеріалів стосовно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 126 КУпАП. Тобто, ОСОБА_1 також було і притягнуто до адмінвідповідальності за вказаною нормоюю КУпАП за передачу керування транспортним засобом ОСОБА_2 , який не має права керування таким транспортним засобом. Як вбачається з відеозапису, ОСОБА_1 не заперечував обставин вчинення вказаного правопорушення та погодився із фактичними даними. 
Фактично ОСОБА_1 і під час апеляційного перегляду не заперечував фактичних обставин за ч. 1 ст. 130 КУпАП, зауважив, що ОСОБА_2 не повідомив йому, що він вживав алкогольні напої, в такому б разі він би не дав йому кермо, просив не застосовувати стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
Таким чином, доводи апеляції, що ОСОБА_1 не був водієм автомобіля Toyota Avensis, був пасажиром, тобто не має стосунку до дотримання правил безпеки на транспорті є безпідставними та спростовуються наведеними вище доказами, а тому не підлягають до задоволення.
Відповідно до вимог ст. 23 КУпАП, адмінстягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адмінправопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчинення нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Враховуючи той факт, що правопорушник ОСОБА_1 , будучи особою, яка передала право керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння, чим грубо порушив ПДР, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, суд наклав адмінстягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами, застосування до нього такого стягнення буде достатнім для його виховання в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, що передбачено санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду з приводу того, що вина ОСОБА_3 у вчиненні ним адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, доведена сукупністю доказів, вони є логічними, послідовними, узгоджуються з іншими матеріалами провадження.
Таким чином, з урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги по суті немає, а постанова суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і скасуванню або зміні не підлягає.
Будь-яких доказів, які б могли переконати суд у відсутності події та складу адмінправопорушення, в матеріалах справи про притягнення ОСОБА_1 до адмінвідповідальності відсутні та суду апеляційної інстанції не надані, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, сприймаються судом як спроба уникнути відповідальності, оскільки безспірних та переконливих доказів, які б могли об`єктивно спростувати його винність у вчиненні вказаного правопорушення, суду не надано.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови суду, як і підстав для закриття провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП в даному випадку апеляційним переглядом не встановлено, тож, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Постанову Придніпровського райсуду м. Черкаси від 16.02.2026 р., якою ОСОБА_1 визнано винним та притягнуто до адмінвідповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП – залишити без змін, а апеляційну скаргу захисниці Мельніченко А.М. – залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя    Белах А.В.