Справа № 560/14147/26
РІШЕННЯ
іменем України

14 вересня 2026 року | м. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Божук Д.А. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом, в якому просить:
1. Визнати протиправним рішення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, викладене у листі №10/28/2/1-8552-2026 від 22.06.2026, про відмову ОСОБА_1 у звільненні з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
2. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України звільнити ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за своїм батьком, який є особою з інвалідністю II групи.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України. Позивач вказує, що 19.05.2026 він подав рапорт про звільнення з військової служби за сімейними обставинами на підставі пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за батьком - ОСОБА_2 , який є особою з інвалідністю ІІ групи та потребує постійного стороннього догляду.
Разом з тим, листом від 22.06.2026 №10/28/2/1-8552-2026 військова частина НОМЕР_1 повідомила позивача про відсутність підстав для звільнення з військової служби. Відповідач послався на те, що за результатами перевірки сімейного стану встановлено наявність інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення, щодо яких не надано підтверджуючих документів про потребу в постійному догляді за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Позивач вважає таку відмову протиправною, оскільки ним надано належні документи, які, на його думку, підтверджують потребу батька у постійному сторонньому догляді та відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які можуть здійснювати такий догляд. Зазначає, що сам факт наявності інших родичів не свідчить про можливість здійснення ними постійного догляду за його батьком. 
Ухвалою суду від 23.07.2026 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказує, що підставою для звільнення з військової служби у спірному випадку є необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю І чи ІІ групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо такі члени сім`ї самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Зазначає, що відповідно до акта перевірки сімейного стану військовослужбовця від 09.06.2026, складеного ІНФОРМАЦІЯ_1 , у позивача наявні інші члени сім`ї другого ступеня споріднення, щодо яких не надано документів, які підтверджують їх потребу у постійному догляді за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Тому відповідач вважає, що передбачені законом умови для звільнення позивача з військової служби за сімейними обставинами відсутні, у зв`язку з чим позивача правомірно повідомлено про відсутність підстав для його звільнення з військової служби.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.
ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України.
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є батьком позивача.
Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №940353 від 21.03.2024 ОСОБА_2 з 21.03.2024 довічно встановлено ІІ групу інвалідності.
Відповідно до висновку №109/3 про наявність порушення функцій організму, через які особа не може самостійно пересуватися та/або самообслуговуватися і потребує постійного стороннього догляду, виданого Комунальним некомерційним підприємством «Дунаєвецький центр первинної медико-санітарної допомоги» Дунаєвецької міської ради, ОСОБА_2 за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду.
ОСОБА_1 звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України з рапортом від 19.05.2026 про звільнення з військової служби на підставі п.п. "г" п.2 ч. 4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за батьком - ОСОБА_2 , який є особою з інвалідністю ІІ групи та потребує постійного стороннього догляду.
Додатками до рапорту було подано копії таких документів: паспорта ОСОБА_1 ; довідки про присвоєння ідентифікаційного номера ОСОБА_1 ; витягу з реєстру територіальної громади ОСОБА_1 ; паспорта ОСОБА_2 ; довідки про присвоєння ідентифікаційного номера ОСОБА_2 ; витягу з реєстру територіальної громади ОСОБА_1 ; свідоцтва про народження ОСОБА_1 ; повного витягу з ДРАЦС щодо актового запису про народження ОСОБА_1 ; довідки до акта огляду МСЕК; висновку про наявність порушення функцій організму, через які особа не може самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребує постійного стороннього догляду; висновку ЛКК; пенсійного посвідчення; свідоцтва про розірвання шлюбу; свідоцтва про смерть ОСОБА_3 ; свідоцтва про смерть ОСОБА_4 ; витягу з ДРАЦС про державну реєстрацію народження ОСОБА_2 ; свідоцтва про одруження; довіреності; витягу з ДРАЦС щодо актового запису про народження ОСОБА_2 ; свідоцтва про смерть ОСОБА_4 ; свідоцтва про смерть ОСОБА_5 ; заяви ОСОБА_2 про відсутність інших осіб; довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб.
У звільненні за цією підставою позивачу було відмовлено з огляду на те, що відповідно до акта перевірки сімейного стану військовослужбовця від 09.06.2026, виданого ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено наявність інших членів сім`ї другого ступеня споріднення, щодо яких не надано підтверджуючих документів про потребу у постійному догляді за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
У зв`язку з наведеним відповідач дійшов висновку про відсутність підстав для звільнення позивача з військової служби, про що повідомив його листом від 22.06.2026 №10/28/2/1-8552-2026.
09.06.2026 ІНФОРМАЦІЯ_3 складено акт перевірки сімейного стану військовослужбовця ОСОБА_1 .
В акті, зокрема, зазначено, що відповідно до інформації з Державного реєстру актів цивільного стану ОСОБА_2 на дату його складення у зареєстрованому шлюбі не перебував. Серед членів сім`ї першого ступеня споріднення у нього наявний син - ОСОБА_1 . Серед членів сім`ї другого ступеня споріднення наявні сестра - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка є непрацездатною особою пенсійного віку та, за твердженням ОСОБА_2 , тривалий час проживає на території Автономної Республіки Крим, а також повнолітня онука - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . 
Крім того, в акті зазначено, що брати ОСОБА_2 - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , померли. За результатами перевірки комісією встановлено, що, крім позивача, у ОСОБА_2 наявний інший член сім`ї другого ступеня споріднення - його повнолітня онука ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . 
При цьому в акті зроблено висновок, що необхідність здійснення постійного догляду за ОСОБА_2 підтверджено.
Відповідно до довідки Управління «Центр надання адміністративних послуг» Дунаєвецької міської ради від 15.05.2026 №792 за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_2 та його син ОСОБА_1 .
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд звертає увагу на таке.
Відповідно до статті 1 Закону України від 12.05.2015 №389-VIII «Про правовий режим воєнного стану» (далі - Закон №389-VIII в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), частиною першою статті 1 якого передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Відповідно до частин першої-третьої статті 1 Закону №2232-XII військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (частина п`ята статті 1 Закону №2232-XII).
Пунктом 6 статті 2 Закону №2232-XII передбачені такі види військової служби: базова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII.
Так, підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XIІ встановлено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час дії воєнного стану - через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Абзацом тринадцятим пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону №2232-XII визначено, що військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: під час дії воєнного стану: необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
Частиною 7 ст. 26 Закону №2232-XII визначено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Порядок звільнення з військової служби визначено Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі - Положення № 1153/2008). 
Відповідно до пункту 12 Положення № 1153/2008 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.
Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.
Пунктом 233 Положення № 1153/2008 визначено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) ІНФОРМАЦІЯ_8, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
При звільненні військовослужбовця з військової служби за рішенням командування військової частини відповідно до підпункту 1 пункту 35 цього Положення рапорт на звільнення військовослужбовцем не подається. У такому разі командуванням військової частини складається аркуш бесіди з військовослужбовцем за формою, визначеною Міністерством оборони України.
Абзацом четвертим пункту 241 Положення № 1153/2008 передбачено, що накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин.
Пунктом 242 Положення № 1153/2008 передбачено, що після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) ІНФОРМАЦІЯ_8 за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) ІНФОРМАЦІЯ_8 для взяття на військовий облік.
У разі звільнення з військової служби на військовослужбовця оформлюється службова характеристика, в якій відповідний командир (начальник) визначає посаду для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил України. Зазначена характеристика додається до особової справи військовослужбовця.
Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Підпунктом 26 пункту 5 Додатка 19 до Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 №170 «Про затвердження Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», (у редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин), передбачено, що при поданні до звільнення з військової служби за підставами: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», подаються: копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років); документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин, а саме: у разі необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи: 
документи, які підтверджують відповідні родинні зв`язки з цією особою (особами); 
один із документів, що підтверджує відсутність в особи інших членів сім`ї першого ступеня споріднення (батьків, її чоловіка або дружини, дітей, у тому числі усиновлених) чи другого ступеня споріднення (рідних братів, сестер та онуків): один із документів, що підтверджує інвалідність особи першого чи другого ступеня споріднення, її потребу у постійному догляді та акт перевірки сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформація про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд, затвердженого керівником ІНФОРМАЦІЯ_8; 
один із документів, що підтверджує інвалідність особи, яка потребує догляду: довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, або витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи за формою згідно з наказом МОЗ від 10 грудня 2024 року № 2067, або копія посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, або копія пенсійного посвідчення чи копія посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», в яких зазначено групу та причину інвалідності, або довідка для отримання пільг особами з інвалідністю, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, за формою згідно з наказом Мінсоцполітики від 21 вересня 2015 року № 946; 
висновок медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи за формою згідно з наказом МОЗ від 10 грудня 2024 року № 2067, про потребу в постійному догляді.
Зміст наведених норм свідчить про те, що для звільнення з військової служби під час дії режиму воєнного стану через сімейні обставини військовослужбовець, який не бажає продовжувати службу, повинен довести наявність таких обставин в сукупності: наявність в одного з батьків чи батьків дружини (чоловіка) статусу особи з інвалідністю I або II групи; необхідність здійснювати постійний догляд за такою особою з інвалідністю І чи ІІ групи; відсутність в особи з інвалідністю І чи ІІ групи інших членів сім`ї першого та другого ступеня споріднення, які могли б здійснювати постійний догляд за нею (тобто, інші особи, крім військовослужбовця, які можуть здійснювати постійний догляд особи з інвалідністю І чи ІІ групи, відсутні), або інші члени сім`ї особи з інвалідністю І чи ІІ групи першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
Суд зазначає, що у даній адміністративній справі не є спірними обставини щодо того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є родичами першого ступеня споріднення (син та батько).
Спірним питанням у даній справі є доведення (не доведення) позивачем відсутності в ОСОБА_2 - особи з інвалідністю ІІ групи інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи, які могли б здійснювати постійний догляд за нею, або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
Перелік осіб які відносяться до членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення зокрема визначений у пп. 14.1.263 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України).
Відповідно до пп. 14.1.263 пункту 14.1 статті 14 ПК України членами сім`ї фізичної особи першого ступеня споріднення для цілей розділу IV цього Кодексу вважаються її батьки, її чоловік або дружина, діти такої фізичної особи, у тому числі усиновлені.
Членами сім`ї фізичної особи другого ступеня споріднення для цілей розділу IV цього Кодексу вважаються її рідні брати та сестри, її баба та дід з боку матері і з боку батька, онуки.
Суд вважає подані позивачем до рапорту про звільнення з військової служби від 19.05.2026 документи належними і достатніми для підтвердження того, що ОСОБА_2 (батько позивача) є особою з інвалідністю ІІ групи (довічно) та потребує постійного стороннього догляду.
Між сторонами фактично відсутній спір щодо наявності у ОСОБА_2 потреби у постійному сторонньому догляді, а також щодо його родинного зв`язку з позивачем. 
Спірним у цій справі є питання щодо наявності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення ОСОБА_2 , які можуть здійснювати за ним постійний догляд.
Вирішуючи вказане питання, суд враховує правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 27.02.2025 у справі №380/16966/24 та від 07.05.2025 у справі №420/30227/24.
Так, Верховний Суд зазначив, що для звільнення з військової служби у випадку необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, достатньою є наявність однієї з таких умов:
- відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи;
- інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
При цьому, «відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи» означає реальну відсутність таких осіб, які фактично могли б здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю, яка цього потребує. У випадку ж «юридичної наявності» інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи, які, при цьому, реально не можуть здійснювати постійний догляд за такою особою з об`єктивних причин (перебування у полоні, відбування покарання у місцях позбавлення волі, проходження військової служби, тощо), то така особа відсутня у розумінні приписів абзацу 13 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону №2232-XII.
Судом встановлено, що, відмовляючи у задоволенні рапорту, відповідач послався на те, що відповідно до акта перевірки сімейного стану військовослужбовця від 09.06.2026, виданого ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено наявність інших членів сім`ї другого ступеня споріднення, щодо яких не надано підтверджуючих документів про потребу у постійному догляді за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Так, за змістом акта перевірки сімейного стану військовослужбовця від 09.06.2026 комісією встановлено, що, крім позивача, у ОСОБА_2 наявний інший член сім`ї другого ступеня споріднення - його повнолітня онука ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
У постанові від 29.04.2026 у справі №520/14746/25 Верховний Суд зазначив, що під поняттям «відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення» слід розуміти не лише їх формальну (юридичну) відсутність, а й відсутність таких осіб у фактичному розумінні, тобто відсутність реальної можливості здійснення ними постійного догляду за особою, яка цього потребує.
Стосовно ОСОБА_7 суд зазначає, що вона є онукою ОСОБА_2 та, відповідно, членом його сім`ї другого ступеня споріднення.
При цьому, у постанові від 29.04.2026 у справі №520/14746/25 Верховний Суд зазначив, що сама по собі юридична наявність онуки як особи другого ступеня споріднення не є достатньою підставою для відмови у звільненні військовослужбовця.
Відповідно до довідки Західноукраїнського національного університету від 27.04.2026 №392 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є студенткою 1 курсу Західноукраїнського національного університету, навчається за спеціальністю D1 «Облік і оподаткування» за освітнім ступенем «бакалавр», форма здобуття освіти - денна. Строк навчання визначено з 01.09.2025 по 30.06.2029.
Згідно з довідкою про склад сім`ї Західноукраїнського національного університету від 09.06.2026 №6 ОСОБА_7 з 01.09.2025 проживає, однак не зареєстрована, у студентському гуртожитку АДРЕСА_2 .
Отже, на час розгляду рапорту позивача ОСОБА_7 навчалася за денною формою здобуття освіти та фактично проживала у м. Тернополі, тоді як ОСОБА_2 проживає у м. Дунаївці Хмельницької області. Наведені обставини мають істотне значення для оцінки реальної можливості ОСОБА_7 здійснювати постійний сторонній догляд за дідусем.
Водночас відповідач у листі від 22.06.2026 №10/28/2/1-8552-2026 не надав оцінки зазначеним обставинам та не встановив фактичної можливості ОСОБА_7 здійснювати постійний догляд за ОСОБА_2 , обмежившись посиланням на наявність іншого члена сім`ї другого ступеня споріднення та відсутність документів про потребу такої особи у постійному догляді.
При цьому за результатами перевірки сімейного стану саме ОСОБА_7 визначено як іншого члена сім`ї другого ступеня споріднення ОСОБА_2 , наявність якого, на думку відповідача, перешкоджає звільненню позивача з військової служби.
З огляду на наведене сама по собі юридична наявність у ОСОБА_2 повнолітньої онуки, без встановлення її реальної можливості здійснювати постійний догляд за ним, не може бути достатньою підставою для висновку про відсутність у позивача права на звільнення з військової служби за відповідною сімейною обставиною.
Водночас суд відхиляє довід відповідача про те, що відсутність висновків медико-соціальної експертної комісії, лікарсько-консультативної комісії чи рішення експертної команди щодо потреби ОСОБА_7 у постійному догляді є самостійною підставою для відмови.
Так, абзац тринадцятий пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону №2232-XII передбачає дві альтернативні умови: відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які реально можуть здійснювати догляд; або потреба таких інших членів сім`ї у постійному догляді, підтверджена відповідним медичним документом.
Отже, висновок медико-соціальної експертної комісії, лікарсько-консультативної комісії чи рішення експертної команди щодо іншого члена сім`ї є необхідним тоді, коли військовослужбовець посилається саме на другу альтернативну умову - що інший член сім`ї сам потребує постійного догляду.
Натомість у разі доведення реальної відсутності інших осіб, які можуть здійснювати догляд, така обставина може підтверджуватися сукупністю інших доказів, зокрема актом перевірки сімейного стану, відомостями з реєстрів, документами про проходження військової служби, навчання, місце проживання тощо.
Саме такий підхід відповідає практиці Верховного Суду, наприклад, у постановах від 27.02.2025 у справі №380/16966/24, від 07.05.2025 у справі №420/30227/24 та від 29.04.2026 у справі №520/14746/25.
Суд також враховує, що лист від 22.06.2026 № 10/28/2/1-8552-2026 не містить посилань на неподання позивачем рапорту у належній формі, неналежне оформлення рапорту, відсутність волевиявлення щодо проходження служби у військовому резерві, відсутність зазначення ТЦК та СП, до якого має бути направлена особова справа, або відсутність документа про інвалідність і потребу батька у постійному догляді.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що під час розгляду справи знайшов підтвердження факт наявності у позивача права на звільнення з військової служби відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за батьком - ОСОБА_2 , який є особою з інвалідністю ІІ групи та потребує постійного стороннього догляду.
Відтак відмова військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України у задоволенні рапорту ОСОБА_1 від 19.05.2026 про звільнення з військової служби у зв`язку із сімейними обставинами, що передбачені абзацом 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», є протиправною.
Щодо способу відновлення порушеного права позивача у спірних правовідносинах, суд наголошує, що саме відповідач є суб`єктом, до повноважень якого належить вирішення питання щодо звільнення позивача з військової служби за наслідком розгляду рапорту про звільнення з військової служби або надання мотивованої відмови в такому.
Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав. Таким чином, обираючи спосіб захисту порушеного права, суд зобов`язаний враховувати положення статті 13 Конвенції стосовно права на ефективний засіб юридичного захисту, під яким слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів (наслідків), дає найбільший ефект, забезпечує поновлення порушеного права та є адекватним наявним обставинам.
У постанові від 11.02.2020 у справі №0940/2394/18 Верховний Суд сформулював такий висновок: у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єкт звернення дотримав усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.
Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання відповідним заявником усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.
Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти під час прийняття рішення на власний розсуд.
Суд зазначив, що такий підхід, встановлений процесуальним законодавством, є прийнятним не тільки під час розгляду вимог про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, але й у випадку розгляду вимог про зобов`язання відповідного суб`єкта вчинити певні дії після скасування його адміністративного акта.
Аналогічний підхід застосовано Верховним Судом у постанові від 22.09.2022 у справі №380/12913/21.
Отже, для захисту порушеного права позивача належить зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України прийняти рішення (наказ) про звільнення з військової служби ОСОБА_1 відповідно до підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" через сімейні обставини, а саме у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний догляд за батьком, який є особою з інвалідністю ІІ групи та потребує постійного стороннього догляду.
Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо відмови у звільненні з військової служби ОСОБА_1 відповідно до підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" через сімейні обставини, а саме у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за батьком, який є особою з інвалідністю ІІ групи та потребує постійного стороннього догляду.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України прийняти рішення (наказ) про звільнення ОСОБА_1 з військової служби відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» через сімейні обставини, а саме у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за батьком, який є особою з інвалідністю ІІ групи та потребує постійного стороннього догляду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 14 вересня 2026 року

Позивач: | ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 )
Відповідач: | Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_3 )

Головуючий суддя | | Д.А. Божук