Справа № 341/1458/26 
Провадження № 22-ц/4808/1858/26 
Головуючий у 1 інстанції МЕРГЕЛЬ М. Р. 
Суддя-доповідач Пнівчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 вересня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:
головуючої (суддя-доповідач)  Пнівчук О. В.,
суддів:     Бойчука І. В., Томин О. О., 
розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Європейська агенція з повернення боргів» на ухвалу Галицького районного суду від 31 липня 2026 року,у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення коштів, 
в с т а н о в и в :
У липні 2026 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 30.09.2025 № №LM780690473 у сумі 16344,32 грн.
Ухвалою судді Галицького районного суду від 31 липня 2026 року позовну заяву повернуто позивачу на підставі п. 7 ч. 4 ст. 185 ЦПК України, оскільки до заяви не додано доказів вжиття заходів досудового врегулювання спору. 
Представник ТОВ «ФК «ЄАПБ» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Вказує, що суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву, послався на положення частини 4 статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до яких у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів кредитодавець має право вимагати дострокового повернення кредиту, строк виплати якого ще не настав, у повному обсязі, проте зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку для їх вчинення. Проте, на думку скаржника, суд помилково вважав, що позивач не набув право на дострокове повернення споживчого кредиту у повному обсязі, строк виплати якого ще не настав. Суд не врахував, що відповідач, отримавши кредитні кошти, не виконував належним чином взяті на себе зобов`язання щодо їх повернення, а тому наявні правові підстави для стягнення саме простроченої заборгованості.
Відтак, позивач не звертався з позовом про дострокове стягнення кредитних коштів за кредитним договором. Так, він просив стягнути лише заборгованість, яка сформувалась на момент відступлення прав вимоги 27.05.2026 від первісного кредитора в загальній сумі 16 344,32 грн, з яких 4 600,00 грн заборгованість по сновнму боргу, 9 168,32 грн – заборгованість по процентам, 276,00 грн – заборгованість по комісії, 2 300,00 – неустойка. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 покликається на те, що Галицький районний обгрунтовано дійшов висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви позивачу, оскільки до моменту звернення до суду останнім не було вжито належних заходів для врегулювання спірного питання у позасудовому порядку.
Зазначив, що з 08 вересня 2021 року по теперішній перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 , безпосередньо беручи участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України та має статус учасника бойових дій. Внаслідок втрати під час військової служби записника з паролем до електронної пошти та відсутності доступу до особистого кабінету Talion Plus відповідач не мав можливості отримувати інформацію щодо кредиту та заборгованості. 
Також вказав, що позивач і попередні кредитори не надсилали за місцем його проживання повідомлень про зміну кредитора, наявність та розмір заборгованості, а також вимог про її добровільне погашення. За наявності такого повідомлення він мав би можливість з`ясувати розмір заборгованості, перевірити законність заявлених вимог та вирішити питання щодо добровільного виконання зобов`язання без звернення до суду.
За змістом частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно положень статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Перевіривши законність ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку про скасування ухвали суду з огляду на наступне.
Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції послався на ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування», яким передбачений обов`язок кредитодавця вжити відповідних заходів досудового врегулювання спору із позичальником щодо повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав. Відтак, суд вважав, що позовна заява ТОВ «ФК «ЄАПБ» до ОСОБА_1 про стягнення коштів підлягає поверненню на підставі п. 7 ч. 4 ст. 185 ЦПК України, оскільки до заяви не додано доказів вжиття заходів досудового врегулювання спору.
З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, так як він не грунтується на вимогах матеріального та процесуального права.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів
Статтею 175 ЦПК України встановлено форму та зміст позовної заяви.
Так п. 6 ч. 3 ст. 175 ЦПК України встановлено що позовна заява повинна містити відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.
Відповідно до п. 7 ч. 4 ст. 185 ЦПК України заява повертається у випадках, коли до заяви не додано доказів вжиття заходів досудового врегулювання спору у випадку, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом.
В оскарженій ухвалі суд зазначив, що позивачем не здійснено заходів обов`язкового досудового урегулювання спору, передбачених статтею 16 Закону України «Про споживче кредитування», шляхом звернення до відповідача із письмовою вимогою про усунення порушення.
Відповідно до п. 7.2 укладеного між ТОВ «Оптимальні кредити» і ОСОБА_1 30 вересня 2025 року договору кредитної лінії №LM780690473 в обов`язковому порядку сума Кредиту має бути повернена Позичальником не пізніше ніж протягом 30 (тридцяти) календарних днів після настання однієї з наступних обставин:
7.2.1.закінчення строку дії Договору в порядку, передбаченому п. 11.1 Договору;
7.2.2.ініціювання Кредитодавцем дострокового розірвання/припинення дії Договору, в порядку передбаченому п.9.1.1.2. або п. 9.1.1.7. Договору.
Кінцева дата повернення (виплати) Кредиту - 30.10.2030 (п.7.3 Договору).
Відповідно до п.п. 10.3.1. – 10.3.3. Договору на виконання статті 16 Цивільного процесуального кодексу України Сторони погодили, що у разі прострочення будь-якого з платежів, Кредитодавець може вживати заходів досудового врегулювання спору, шляхом направлення Позичальнику претензії, проведення переговорів, щодо врегулювання спору мирним шляхом, тощо. Заходи досудового врегулювання проводяться Кредитодавцем самостійно або із залученням фахових спеціалістів в сфері права чи професійних адвокатів. В разі, якщо спір не вдалося вирішити в порядку досудового врегулювання, він передається на розгляд суду загальної юрисдикції. Заходи досудового врегулювання спорів не є обов`язковими перед поданням позову до суду. Непроведення Сторонами заходів досудового врегулювання не позбавляє права Кредитодавця на подачу позову до суду.
В частині 1 статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що договором про споживчий кредит може бути передбачено обов`язок повідомлення кредитодавця про намір дострокового повернення споживчого кредиту з оформленням відповідного документа.
У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених цим договором та обов`язків щодо збереження та страхування предмета іпотеки іпотекодержатель може здійснити свої права, визначені ст. 12 Закону України «Про іпотеку» без попереднього повідомлення іпотекодавця, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки.
У разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.
У частині 4 статті зазначено, що кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.
Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.
Положення частини 4 статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» не є перешкодою звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. 
Крім того, з умов укладеного між сторонами договору вбачається, що кредитодавець має право направляти позичальнику відповідні повідомлення. При цьому умови договору не містять положень, відповідно до яких направлення такого повідомлення визначено сторонами як обов`язкова передумова звернення кредитодавця до суду із вимогою про стягнення заборгованості.
У постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 159/2146/15-ц (провадження № 61-20113св18) зазначено, що встановивши факт існування між сторонами не виконаних позичальником кредитних зобов`язань, суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду не має сумніву, оскільки за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти»
Як вбачається з наданого ТОВ «ФК «ЄАПБ» розрахунку заборгованості, така розрахована станом на 27.05.2026 року та включає 4 600,00 грн заборгованості по основнму боргу, 9 168,32 грн – заборгованості по процентам, 276,00 грн – заборгованості по комісії, 2 300,00 – неустойка. Водночас суд першої інстанції не з`ясував, чи заявлені до стягнення суми є заборгованістю, строк виконання якої вже настав, чи кредитодавець фактично вимагає дострокового повернення кредиту та сплати процентів до закінчення встановленого договором п`ятирічного строку кредитування.
З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є обгрунтованими, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що вжиття заходів досудового урегулювання спору, шляхом звернення до відповідача із письмовою вимогою про усунення порушення є обов`язковим та помилково повернув з цих підстав позовну заяву позивачу .
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала місцевого суду постановлена з порушенням норм цивільного процесуального законодавства, а тому, за правилами ст. 379 ЦПК України, підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись статтями 374, 379, 381- 384, 389, 390 ЦПК України ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Європейська агенція з повернення боргів» задовольнити.
Ухвалу Галицького районного суду від 31 липня 2026 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча          О. В. Пнівчук
Судді:          І. В. Бойчук
О. О. Томин