Р І Ш Е Н Н Я 
іменем України
(заочне) 

Справа №377/293/26 
Провадження №2/377/380/26 

27 липня 2026 року Славутицький міський суд Київської області у складі: головуючої – судді Теремецької Н.Ф., за участю секретаря судового засідання – Кононової Н.О., за відсутності учасників справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Славутичі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ТАЙГЕР ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,- 
У С Т А Н О В И В:
До суду в підсистемі «Електронний суд» надійшла позовна заява, у якій позивач, від імені якого діє представник АО «АПОЛОГЕТ» – адвокат Усенко Михайло Ігорович, посилаючись на статті 15-16, 207, 514, 525-527, 530, 610, 615, 626-627, 1054 ЦК України, просить стягнути із відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ТАЙГЕР ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором № 73627311 від 19.08.2024 в розмірі 32674 гривні, а також понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 2662,40 гривень та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000 гривень.
В обґрунтування позову позивач послався на те, що 19.08.2024 між ОСОБА_1 та ТОВ «Фінансова Компанія «ТАЙГЕР ФІНАНС» був укладений кредитний договір № 73627311, згідно з умовами якого відповідач отримала 6 200 гривень, зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором. Відповідач підписала кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Позивач умови кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши відповідачеві кредит на потрібну їй суму, але відповідач зі свого боку не виконала умов кредитного договору, у зв`язку з чим сума заборгованості відповідача становить 32 674 гривні, яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 6 200 гривень; простроченої заборгованості за сумою процентів – 23 374 гривні; простроченої заборгованості за штрафами в розмірі 3 100 гривень, яка підлягає стягненню з урахуванням положень статей 525-526, 530, 610, 628, 1049-1050 ЦК України з відповідача на користь позивача (а. с. 3-8). 
Ухвалою судді від 04 травня 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання у справі на 01 червня 2026 року ( а.с. 54-55).
Ухвалою суду від 01 червня 2026 року відкладено судовий розгляд справи на 21 липня 2026 року підставі частини четвертої статті 223 ЦПК України( а.с. 70-71).
Позивач свого представника в призначене судове засідання не направив, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином через електронний кабінет, до суду подано клопотання представника позивача – адвоката Усенка М.І., в якому він просив справу розглядати без участі представника позивача, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував.
Відповідач повторно в призначене судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином через електронний кабінет. Відзив на позовну заяву відповідач не надіслала, причини неявки суд не повідомила.
За наявності умов, передбачених статтями 280-282 ЦПК України, відповідно до ухвали суду від 21 липня 2026 року суд ухвалив заочне рішення у справі (а. с. 83-84).
Згідно з частиною другою статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. 
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 19 серпня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ТАЙГЕР ФІНАНС» та ОСОБА_1 було укладено електронний договір про споживчий кредит № 73627311, паперова копія якого додана до позовної заяви, шляхом підписання 19.08.2024 о 00:53:18 відповідачем ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором ed50whzx (далі – кредитний договір № 73627311) (а. с. 9-21).
Відповідно до пункту 1.1. кредитного договору № 73627311, кредитодавець зобов`язується на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений пунктом 1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у пункті 1.2. договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити проценти за користування кредитом відповідно до Графіку платежів та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах і в строки/терміни, що визначені договором.
В пункті 1.2. кредитного договору № 73627311 зазначено, що сума (загальний розмір) кредиту становить 6 200 гривень.
За змістом пункту 1.3. кредитного договору № 73627311, кредит надається/видається 2024 року загальним строком на 360 днів за умови виконання позичальником Графіку платежів, з 19.08.2024. Строк, на який надається окрема частина кредиту встановлюється графіком платежів.
Відповідно до пункту 1.4. кредитного договору № 73627311 повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом має здійснюватися позичальником відповідно до Графіку платежів. Остаточний термін (дата) повернення кредиту і сплати процентів за користування кредитом (за умови дотримання Графіку платежів) – 14.08.2025.
Згідно з пунктом 1.5.1. кредитного договору № 73627311, пільгова процентна ставка за користування кредитом становить 1.4. відсотків в день. Особливості нарахування пільгової процентної ставки визначені п. п. 2.2.2., 2.2.3. цього договору.
Пунктом 1.6. кредитного договору № 73627311 передбачено, що стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 547,50 відсотків річних.
Відповідно до пункту 2.1. кредитного договору № 73627311 кредитні кошти надаються позичальнику шляхом безготівкового переказу на банківську картку/особистий рахунок позичальника (уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача). 
Як вбачається з пункту 2.2.2. кредитного договору № 73627311, нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату фактичного повернення кредиту (включно) на залишок фактичної заборгованості за день користування, з урахуванням особливостей, передбачених пунктом 2.2.3. договору. База для нарахування процентів – 6 200 гривень.
Згідно з пунктом 2.2.3. кредитного договору № 73627311, за користування кредитом нараховуються проценти відповідно до наступних умов: пільгова процентна ставка – фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1,4 % за один день користування кредитом, яка застосовується лише протягом пільгового періоду користування кредитом. Після закінчення строку пільгового періоду нараховується стандартна процентна ставка. Пільговий період - 30 календарних днів, з 19.08.2024 по 18.09.2024, застосовується пільгова процентна ставка – 1,4 % за день. Стандартна процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1,5 % за один день користування кредитом, яка застосовується з першого дня стандартного періоду. Стандартний період – 330 календарних днів, з 19.09.2024 по 14.08.2025, застосовується стандартна (базова) процентна ставка – 1,5 % за день. Стандартна (базова) процентна ставка не є підвищеною. 
Відповідно до пункту 4.6. кредитного договору № 73627311 у разі прострочення строку повернення кредиту, передбаченого пунктом 1.4. кредитного договору, на один календарний день, позичальник зобов`язується сплатити на користь кредитодавця штрафні санкції (штраф), у розмірі 10 % від суми отриманого кредиту (пункт 1.2. договору). У разі прострочення строку повернення кредиту, передбаченого пунктом 1.4. кредитного договору на 10 календарних днів, позичальник зобов`язується сплатити на користь кредитодавця штрафні санкції (штраф), у розмірі 40 % від суми отриманого кредиту (пункт 1.2. договору). Штраф згідно цього пункту договору нараховується в день, наступний за днем настання обов`язку здійснення сплати процентів за користування кредитом.
Графік платежів за договором про споживчий кредит № 73627311 від 19.08.2024 є Додатком № 3 до вказаного договору (а. с. 22-23).
19 серпня 2024 року відповідачем ОСОБА_1 було підписано паспорт споживчого кредиту продукту «73627311» електронним підписом одноразовим ідентифікатором ed50whzx, в якому викладені основні умови кредитування (а. с. 24-27).
Відповідно до довідки, виданої ТОВ «ФК «ТАЙГЕР ФІНАНС», ОСОБА_1 , з якою укладено договір про споживчий кредит № 73627311 від 19.08.2024, ідентифікована ТОВ «ФК «ТАЙГЕР ФІНАНС». Договір підписаний позичальником із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором: одноразовий ідентифікатор - ed50whzx; дата і час відправки одноразового ідентифікатора позичальнику – 19.08.2024 о 00:53:04; номер телефону, на який відправлено одноразовий ідентифікатор - НОМЕР_1 (а. с. 28).
З розрахунку заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ТАЙГЕР ФІНАНС» за договором про споживчий кредит № 73627311 від 19.08.2024, що долучений до матеріалів справи, вбачається, що заборгованість за вказаним договором станом на 13.08.2025 становить 32 674 гривні, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 6 200 гривень, заборгованості за процентами, нарахованими за період з 19.08.2024 по 13.08.2025, у розмірі 23 374 гривні, штраф у розмірі 3 100 гривень (а. с. 30-35).
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із статтею 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (частина перша). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої цієї статті).
Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з вимогами частини четвертої статті 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
За змістом статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
За змістом частини першої статей 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
З позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що договір про споживчий кредит № 73627311 від 19.08.2024 укладено в електронній формі.
Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03 вересня 2015 року (далі - Закон № 675-VIII), який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
У пункті 5 частини першої статті 3 Закону № 675-VIII визначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
За приписами частини сьомої статті 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Відповідно до частини третьої статті 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону № 675-VIII).
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них (частина 5 статті 11 Закону України № 675-VIII).
Згідно із частиною шостою статті 11 Закону № 675-VIII відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилами частини восьмої статті 11 Закону № 675-VIII у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.
Статтею 12 Закону № 675-VIII визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення Закону № 675-VIII передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини першої статті 3 Закону № 675-VIII).
Згідно із частиною першою статті 13 Закону № 675-VIII розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до Законів України «Про платіжні послуги», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України.
Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України, що регулює надання платіжних послуг.
Частиною другою вказаною статті передбачено, що способи, строки та порядок розрахунків у сфері електронної комерції визначаються в електронному договорі з урахуванням вимог законодавства України.
Пунктом 159 розділу VIII «Загальні правила документообігу за операціями з використанням платіжних інструментів» Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого постановою Правління Національного банку України 29.07.2022 за № 164, передбачено, що документи за операціями з використанням платіжних інструментів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань.
Відповідно до частини шостої статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» не допускається обробка даних про фізичну особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
У частині першій статті 11 Закону України «Про захист персональних даних» встановлено, що підставою виникнення права використання персональних даних є, зокрема, згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних; дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень; укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних.
За змістом частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 
На підтвердження своїх вимог позивачем надано паперову копію електронного договору про споживчий кредит № 73627311 від 19.08.2024, який містить інформацію про його підписання відповідачем ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором, електронний договір про споживчий кредит № 73627311 від 19.08.2024 містить особисті дані позичальника, реквізити паспорта, адресу місця реєстрації, РНОКПП. Доказів на спростування відповідності анкетних даних ОСОБА_2 в зазначеному договорі матеріали справи не містять.
Отже, для підписання кредитного договору ОСОБА_1 було використано електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до вимог статей 11 і 12 Закону № 675-VIII.
Таким чином, вказаний договір підписано електронним підписом, використання якого неможливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету.
Зазначений висновок узгоджується з правовим висновком, викладеним у постановах Верховного Суду від 14 червня 2022 року у справі №757/40395/20-ц, від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18.
Зазначені обставини свідчать про належне укладення договору про споживчий кредит № 73627311 від 19.08.2024, в тому числі погодження позичальника ОСОБА_1 з умовами вказаного договору, шляхом його підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
Згідно із частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Як вбачається з частини першої статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За змістом частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
З розрахунку заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ТАЙГЕР ФІНАНС» за договором про споживчий кредит № 73627311 від 19.08.2024, що долучений до матеріалів справи, вбачається, що заборгованість за вказаним договором станом на 13.08.2025 становить 32 674 гривні, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 6 200 гривень, заборгованості за процентами, нарахованими за період з 19.08.2024 по 13.08.2025, виходячи із процентної ставки за період з 19.08.2024 по 18.09.2024 1,4 % в день, за період з 19.09.2024 по 30.09.2024 – 1,5 % за день, з 01.10.2024 по 13.08.2025 – 1 % в день, у розмірі 23 374 гривні, штрафу, нарахованого 20.09.2024 та 29.09.2024, по у розмірі 3 100 гривень (а. с. 30-35).
Слід зазначити, що відповідно частини п`ятої статі 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Згідно з пунктом 17 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року.
Таким чином, відповідно до договору про споживчий кредит № 73627311 від 19.08.2024, відповідачу денна процента ставка за користування кредитом в розмірі 1,4 % повинна нараховуватися 19.08.2024, з 20.08.2024 по 13.08.2025 повинна нараховуватися денна процента ставка 1 %.
З урахуванням наведеного, прострочена заборгованість за нарахованими процентами за період з 19.08.2024 по 13.08.2025 повинна становити 22 344,80 гривень, виходячи з такого розрахунку: 86,80 гривень за 19.08.2024 виходячи з процентної ставки 1,4 % (6 200 /100 % х 1,4 % х 1 день); 22 258 гривень за період з 20.08.2024 по 13.08.2025 (6 200 /100 % х 1 % х 359 днів).
Таким чином, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача за договором про споживчий кредит № 73627311 від 19.08.2024 підлягають стягненню проценти за користування кредитом в розмірі 22 344,80 гривень за період з 19.08.2024 по 13.08.2025, що відповідає вимогам статті 8 та пункту 17 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування».
Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит № 73627311 від 19.08.2024, позивач просить стягнути крім тіла кредиту, процентів за користування кредитом, заборгованість за штрафом в розмірі 3 100 гривень, нарахованої 20.09.2024 та 29.09.2024.
Так, відповідно до пункту 4.6. кредитного договору № 73627311 у разі прострочення строку повернення кредиту, передбаченого пунктом 1.4. кредитного договору на один календарний день, позичальник зобов`язується сплатити на користь кредитодавця штрафні санкції (штраф), у розмірі 10 % від суми отриманого кредиту (пункт 1.2. договору). У разі прострочення строку повернення кредиту, передбаченого пунктом 1.4. кредитного договору на 10 календарних днів, позичальник зобов`язується сплатити на користь кредитодавця штрафні санкції (штраф), у розмірі 40 % від суми отриманого кредиту (пункт 1.2. договору). Штраф згідно цього пункту договору нараховується в день, наступний за днем настання обов`язку здійснення сплати процентів за користування кредитом.
Згідно з пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого відповідним законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, на всій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, дія якого триває до теперішнього часу.
З огляду на наведене, суд вважає, що штраф, нарахований 20.09.2024 та 29.09.2024 за договором про споживчий кредит № 73627311 від 19.08.2024, в розмірі 3 100 гривень у період дії воєнного стану в Україні, підлягає списанню кредитодавцем.
Виходячи з встановлених обставин справи та відповідних їм правовідносин, які виникли з укладеного договору про споживчий кредит № 73627311 від 19.08.2024, беручи до уваги, що позивачем надано достатні докази виникнення зобов`язання з укладеного договору та їх неналежного виконання відповідачем ОСОБА_1 , суд вважає правильним стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором про споживчий кредит № 73627311 від 19.08.2024, в розмірі 28 544,80 гривень, яка складається з наступного: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 6 200 гривень, заборгованості за процентами, нарахованими за період з 19.08.2024 по 13.08.2025, в розмірі 22 344,80 гривень. 
В іншій частині позовні вимоги є безпідставними, тому задоволенню не підлягають
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.
Згідно з частиною першою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
За змістом пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Частиною другою цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
За правилом частини третьої вказаної статті, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Як зазначено у пункті 1 частини другої статті 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Згідно з частиною третьою статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Позивач у поданій до суду позовній заяві просив стягнути з відповідача на користь позивача суму витрат на правову допомогу в розмірі 8 000 гривень (а. с. 3-8).
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу суду надано: копію договору про надання правової (правничої) допомоги № 0207, укладеного 02 липня 2025 року між Адвокатським об`єднанням «Апологет» і Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ТАЙГЕР ФІНАНС»; копію ордеру серії ВС № 1412829, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ТАЙГЕР ФІНАНС» уповноважило адвоката Усенка М.І. на представництво його інтересів у судах загальної юрисдикції; копію Акту № 259 наданих послуг (правової (правничої) допомоги), який є Додатком до договору № 0207 про надання правової (правничої) допомоги від 02 липня 2025 року, підписаного 14 січня 2026 року між Адвокатським об`єднанням «Апологет» і Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ТАЙГЕР ФІНАНС», згідно з яким сторони підтверджують факт надання Адвокатським об`єднанням та прийняття клієнтом послуг відповідно до положень укладеного між ними договору про надання правової (правничої) допомоги № 0207 від 02.07.2025. Виконавцем надано клієнту, а клієнтом прийнято послуги згідно договору про надання правової (правничої) допомоги № 0207 від 02.07.2025: боржник – ОСОБА_1 ; кредитний договір № 73627311 від 19.08.2024. Сума наданих послуг відповідно до договору складає 8 000 гривень; копію детального опису наданих послуг до Акту № 259 від 14.01.2026 за договором про надання правової (правничої) допомоги № 0207 від 02 липня 2025 року, відповідно до якого АО «Апологет» надано наступні послуги: усна консультація клієнта щодо перспектив та порядку стягнення заборгованості за кредитним договором – 30 хвилин, ознайомлення з матеріалами кредитної справи - 2 години, погодження правової позиції клієнта у справі - 30 хвилин, складення позовної заяви з урахуванням правової позиції клієнта - 3 години 30 хвилин, подання заяви до суду від імені клієнта, всього 6 годин 30 хвилин (а. с. 42-45).
Вказані вище докази у своїй сукупності підтверджують факт надання адвокатом АО «Апологет» Усенком М.І. правничої допомоги Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ТАЙГЕР ФІНАНС» за договором про надання правової (правничої) допомоги № 0207, укладеного 02 липня 2025 року.
Згідно з пунктами 4, 6, 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача та цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правничої допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушення, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення. Не належить до інших видів правничої допомоги лобіювання, що здійснюється відповідно до Закону України «Про лобіювання».
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01) , пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.
Враховуючи час, затрачений адвокатом Усенком М.І. на надання правничої допомоги по справі про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит № 73627311, укладеним 19 серпня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ТАЙГЕР ФІНАНС» та ОСОБА_1 , види виконаних робіт (наданих послуг), зазначених у детальному описі наданих послуг до Акту № 259 за договором про надання правової (правничої) допомоги № 0207 від 02 липня 2025 року, Акті № 259 наданих послуг (правової (правничої) допомоги), який є Додатком до договору № 0207 про надання правової (правничої) допомоги від 02 липня 2025 року, підписаному 14 січня 2026 року між Адвокатським бюро «Апологет» і Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ТАЙГЕР ФІНАНС», суд вважає, що розмір витрат, пов`язаних з професійною правничою допомогою, в сумі 8 000 гривень є обґрунтованим та підтвердженим належними доказами у цій справі. Клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу відповідачем суду не надано.
За таких обставин, враховуючи, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з положень статті 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог, виходячи із наступного розрахунку: 28 544,80 гривень х 100 %: 32 674 гривень = 87,36 % (відсоток розміру задоволеного позову); 8 000 х 87,36 % :100 %= 6 988,80 гривень (сума витрат на професійну правничу допомогу, пропорційна відсотку задоволеного позову).
За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до платіжної інструкції № 161 від 28.01.2026 позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2 662,40 гривень (а. с. 1). Вказана сума судового збору була зарахована до спеціального фонду державного бюджету України (а. с. 2).
Згідно з пунктом 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати» вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI).
Виходячи з того, що позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2 662,40 гривень, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору пропорційно розміру задоволених вимог, виходячи з наступного розрахунку: 2 662,40 гривень х 87,36 % (відсоток розміру задоволеного позову):100 % = 2 325,87 гривень (сума судових витрат, пропорційна відсотку задоволеного позову).
На підставі викладеного, керуючись статями 258-259, 263-265, 280-284 ЦПК України, - 
В И Р І Ш И В :
Позов задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ТАЙГЕР ФІНАНС» заборгованість за договором про споживчий кредит № 73627311 від 19.08.2024 в розмірі 28 544,80 гривень, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 6 200 гривень, заборгованості за процентами в розмірі 22 344,80 гривень. 
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ТАЙГЕР ФІНАНС» судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 2 325,87 гривень.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ТАЙГЕР ФІНАНС» судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 988,80 гривень.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку. Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасники справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ТАЙГЕР ФІНАНС», код ЄДРПОУ: 43561909, місцезнаходження: місто Львів, вулиця Смаль-Стоцького, будинок № 1, корпус № 28.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .
Повне заочне рішення суду складено 27 липня 2026 року.
Суддя  Н. Ф. Теремецька