Справа №345/4625/26 
Провадження № 2-о/345/172/2026

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
14.09.2026 р. м. Калуш
Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області
в складі головуючого судді  Сухарник І.І.
за участю секретаря судового засідання  Рибчук Ю.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про встановлення факту приналежності правовстановлюючих документів, -
встановив:
представник заявниці звернувся до суду із вказаною заявою, яку мотивує тим, що ОСОБА_1 є співвласником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на зазначене нерухоме майно було набуте нею у 2013 році під час перебування у шлюбі із ОСОБА_2 , який також є співвласником зазначеного будинковолодіння та зацікавленою особою по справі. 
06 грудня 2013 року було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 , відповідно до якого власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , зазначена « ОСОБА_1 ». Зазначене свідоцтво було видано на підставі паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого 18.04.1996 року, що безпосередньо зазначено у свідоцтві про право власності. На момент оформлення та державної реєстрації права власності у 2013 році паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 був чинним, а у ньому по батькові заявниці було зазначено як « ОСОБА_3 ». Водночас її свідоцтво про народження, видане у 1969 році, було складене російською мовою, у якому її ім`я та по батькові зазначено як « ОСОБА_4 ».
У червні 2026 року заявниця звернулася до Калуського центру надання адміністративних послуг для заміни паспорта громадянина України на паспорт у формі ID-картки. Під час оформлення нового паспорта працівниками ЦНАП було виявлено розбіжність у написанні по батькові заявниці у паспорті громадянина України серії НОМЕР_2 та у свідоцтві про народження. У зв`язку з цим заявниці було запропоновано здійснити переклад свідоцтва про народження з російської мови на українську. Відповідно до нотаріально засвідченого перекладу свідоцтва народження, по батькові заявниці українською мовою зазначається як « ОСОБА_5 ». На підставі зазначених документів у липні 2026 року заявниці було видано новий паспорт громадянина України у формі ID-картки, в якому її по батькові зазначено правильно « ОСОБА_5 ». Таким чином, у паспорті громадянина України серії НОМЕР_2 від 18.04.1996 року по батькові заявниці було зазначено як « ОСОБА_3 », а у новому паспорті громадянина України у формі ID-картки « ОСОБА_5 ».
Зазначена розбіжність у написанні по батькові також була відображена у правовстановлюючому документі - свідоцтві про право власності серії НОМЕР_1 від 06.12.2013 року, де власником зазначено « ОСОБА_1 ». Відомості про право власності на зазначений житловий будинок були також внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, підставою для державної реєстрації якого було саме свідоцтво про право власності серії НОМЕР_1 від 06.12.2013 року.
Проте право власності на земельну ділянку, на якій розташований зазначений житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , оформлено належним чином, при цьому у відповідному правовстановлюючому документі на земельну ділянку власником зазначена ОСОБА_1 , де по батькові зазначено правильно - « ОСОБА_5 ». Зазначена земельна ділянка є земельною ділянкою, на якій розташований саме житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на який посвідчується свідоцтвом про право власності серії НОМЕР_1 від 06.12.2013 року. Таким чином, документи на земельну ділянку та нерухоме майно стосуються одного й того самого об`єкта нерухомості та однієї й тієї самої особи - заявниці ОСОБА_1 . 
Усі інші ідентифікаційні дані про заявницю, зокрема прізвище, ім`я та дата народження, у зазначених документах відповідають повністю її даним. Розбіжність стосується виключно написання по батькові: « ОСОБА_3 » та « ОСОБА_5 ».
Таким чином, паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 від 18.04.1996 року та новий паспорт громадянина України у формі ID-картки належать одній і тій самій особі - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно, свідоцтво про право власності серії НОМЕР_1 від 06.12.2013 року, в якому власником зазначено « ОСОБА_1 », фактично належить саме ОСОБА_1 . 
Наявність розбіжності в написанні по батькові створює перешкоди у належному підтвердженні належності заявниці правовстановлюючого документа та реалізації її майнових прав щодо належного їй нерухомого майна. Іншого порядку усунення зазначеної розбіжності та підтвердження належності правовстановлюючого документа заявниці немає, у зв`язку з чим виникла необхідність звернення до суду. Спору про право щодо належності заявниці зазначеного правовстановлюючого документа не існує. З даною заявою з цього питання заявниця звертається до суду вперше.
У зв`язку з цим, представник заявниці просить суд встановити факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , правовстановлюючого документа - свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 , виданого 06 грудня 2013 року, на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у якому власником зазначена « ОСОБА_1 ».
Ухвалою суду від 14.08.2026 відкрито провадження в даній справі, справу постановлено розглядати в порядку окремого провадження з викликом учасників справи.
Заявниця в судове засідання не з`явилася, однак представник заявниці подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, вимоги заяви підтримує та просить задовольнити її (а.с. 28). 
Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, однак подав суду заяву про розгляд справи без його участі. Повністю підтримує вимоги заяви (а.с.27).
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
У судовому засіданні встановлено, що 06 грудня 2013 року було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 , відповідно до якого власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , зазначена « ОСОБА_1 ». Зазначене свідоцтво було видано на підставі паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого 18.04.1996 року, що безпосередньо зазначено у свідоцтві про право власності. На момент оформлення та державної реєстрації права власності у 2013 році паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 був чинним, а у ньому по батькові заявниці було зазначено як « ОСОБА_3 ». Відомості про право власності на зазначений житловий будинок були також внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, підставою для державної реєстрації якого було саме свідоцтво про право власності серії НОМЕР_1 від 06.12.2013 року. (а.с.15-16, 18-19).
Водночас свідоцтво про народження заявниці, видане у 1969 році, було складене російською мовою, у ньому ім`я та по батькові зазначено як « ОСОБА_4 » (а.с.13). Відповідно до нотаріально засвідченого перекладу свідоцтва народження, по батькові заявниці українською мовою зазначається як « ОСОБА_5 » (а.с.13-14).
У липні 2026 року заявниці було видано новий паспорт громадянина України у формі ID-картки, в якому її по батькові зазначено правильно « ОСОБА_5 » (а.с.5).
Таким чином, у паспорті громадянина України серії НОМЕР_2 від 18.04.1996 року по батькові заявниці було зазначено як « ОСОБА_3 », а у новому паспорті громадянина України у формі ID-картки « ОСОБА_5 » (а.с.5, 15-16).
Крім того, право власності на земельну ділянку, на якій розташований зазначений житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , оформлено належним чином, при цьому у відповідному правовстановлюючому документі на земельну ділянку власником зазначена ОСОБА_1 , де по батькові зазначено правильно - « ОСОБА_5 » (а.с.17). 
Також, у свідоцтві про шлюб, зареєстрованому 31.08.1991 року, по батькові заявниці зазначено як « ОСОБА_4 », тобто відповідно до правильного українського написання (а.с.12).
Таким чином, судом встановлено, що паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 від 18.04.1996 року та новий паспорт громадянина України у формі ID-картки належать одній і тій самій особі - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно, свідоцтво про право власності серії НОМЕР_1 від 06.12.2013 року, в якому власником зазначено « ОСОБА_1 », фактично належить саме ОСОБА_1 .
Згідно із ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Згідно із ст. 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. 
Ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 6 Розділу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4.XI.1950, ратифікована в Україні Законом України Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Ст. 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду з захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України орган державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб передбачений Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Ч. 1 статті 293 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Юридичні факти - це обставини чи життєві факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин. Встановлення юридичних фактів у порядку окремого провадження сприяє реалізації конституційних прав громадян. Умовами, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що згідно із законом ці факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих немайнових чи майнових прав фізичних осіб; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети.
Відповідно до листа ВСУ від 01 січня 2012 року "Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення", в разі, якщо установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутися до суду. Проте сам по собі факт належності документу не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають з цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.
П.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" N 5 від 31 березня 1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
П. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України N 5 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" встановлено, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства.
В даній справі, що розглядається, наявність розбіжності написанні по батькові заявниці (в паспорті та свідоцтві про право власності) створює перешкоди у належному підтвердженні належності заявниці правовстановлюючого документа та реалізації її майнових прав щодо належного їй нерухомого майна. Іншого порядку усунення зазначеної розбіжності та підтвердження належності правовстановлюючого документа заявниці немає. Спору про право щодо належності заявниці зазначеного правовстановлюючого документа не існує.
З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що правовстановлюючий документ - свідоцтво про право власності серії НОМЕР_1 , видане 06 грудня 2013 року, на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у якому власником зазначена « ОСОБА_1 », дійсно належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , тому заява підлягає до задоволення.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 294, 315, 319 ЦПК України, суд - 
ухвалив:
Заяву задовольнити.
Встановити юридичний факт належності ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) правовстановлюючого документу - свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 , видане 06 грудня 2013 року, на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у якому власником зазначена « ОСОБА_1 ».
Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його проголошення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Головуючий