Справа №949/987/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2026 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:
головуючого - судді Тарасюк А.М.,
секретаря судових засідань Пінчук О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дубровиця у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ" до  ОСОБА_1  про про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Позивач ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ" звернулося в суд з позовом до відповідача  ОСОБА_1  та просить стягнути з нього суму заборгованості за Кредитним договором №725132459 в розмірі 41718,20 грн., з яких: 13500,00 - заборгованість по основному боргу (тіло кредиту); 20658,20 грн. - заборгованість по процентам, 810,00 грн. - заборгованість по комісії, 6750,00 грн. - неустойка.
Крім того, просить стягнути з відповідача понесені судові витрати.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 25.10.2025 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 725132459.
02.12.2025 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» було укладено Договір факторингу МВ-ТП/72 відповідно до якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги за переліком в Реєстрі прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором.
31.03.2026 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу №31/0326-02, у відповідності до умов якого, ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрах прав вимоги.
Відповідно до Реєстру прав вимоги № 1 від 31.03.2026 до Договору факторингу № 31/0326-02 від 31.03.2026, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 41718,20 грн., з яких: - 13500,00 грн. - заборгованість по основному боргу (тіло кредиту); - 20 658,20 грн. - заборгованість по процентам; - 810,00 грн. - заборгованість по комісії; - 6 750,00 грн. - неустойка.
Так, відповідач скористався наданим йому правом та через свого представника - адвоката Пузіна Д.М. (ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АР №1021426 від 24.07.2026) подав відзив на позовну заяву, де просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Отже, не визнаючи позовні вимоги повністю, представник відповідача зазначає, що позивач не надав належної, допустимої, достовірної та достатньої сукупності доказів укладення саме відповідачем електронного кредитного договору в незмінному змісті, фактичного перерахування йому 13500,00 грн., правомірності нарахування кожної складової боргу та безперервного переходу права вимоги за двома договорами факторингу.
Представник відповідача зазначає, що навіть за умовного припущення про доведеність видачі кредиту, граничний альтернативний розмір вимоги не може перевищувати 18765,00 грн., що складається з 13500,00 грн. тіла кредиту та 5265,00 грн. максимально допустимих витрат за 39 днів користування кредитом. Комісія 810,00 грн. і неустойка 6750,00 грн. стягненню не підлягають.
У свою чергу, представником позивача Шкуренко І.В. (довіреність від 30.12.2025 року) подано до суду додаткові пояснення зі змісту яких вбачається наступне.
Так, представником позивача наведено норми законодавства із роз`ясненнями поняття електронного договору та порядку його укладення та зазначає, що для укладення кредитного договору необхідно здійснити певну послідовність дій направлених на реальне укладення такого та отримання коштів, нездійснення чи незавершення таких дій унеможливлює укладення електронного договору.
Зауважує, що саме відповідач ініціював укладення такого договору, оформивши заявку на сайті Первісного кредитора, підписавши договір з використанням одноразового ідентифікатора.
Кредитний договір містить основні істотні умови, характерні для такого виду договорів. зазначено суму кредиту, дату його видачі та строк його повернення, розмір процентів, умови кредитування. Позичальник погодився на укладення договору саме такого змісту.
Представник позивача наголошує, що у відповідності до умов кредитного договору, його підписання здійснювалось електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора і всі дані вносились позичальником власноруч.
Доказів протилежного відзив не містить.
Тому, як вказує представник позивача, факт невчинення відповідачем жодних дій щодо розірвання кредитного договору та користування кредитними коштами є нічим іншим, як визнання кредитного договору таким, що укладений з досягненням всіх істотних умов, а також підтвердженням отримання всіх благ, передбачених кредитним договором.
Відповідачем не надано суду доказів. які б підтверджували належне виконання ним зобов`язань та які б спростували суму заборгованості. оскільки вказаний договір є дійсним та ніким не оспореним.
У відзиві, фактично відповідач не визнає і одночасно не заперечує факт отримання грошових коштів, тобто сторона захисту не заперечує факт. але намагається показати, що позивач не довів його належним чином.
Проте, представник позивача звертає увагу на те, що відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів на спростування позовних вимог, а саме того, що відповідні кошти не були зараховані на картковий рахунок позичальника, вказаний у договорі або доказів того, що вказаний картковий рахунок йому не належить. Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, відповідач не позбавлений можливості надати відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких.
Разом з тим, вважає, що договір факторингу між первісним кредитором та позивачем. укладений у відповідності до вимог чинного законодавства України, яке діяло на момент укладення цього договору та ніяким чином не порушує права та законні інтереси відповідача.
У своїх поясненнях. представник позивача просить розгляд справи здійснювати без його представника та позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився. Проте, від представника відповідача - адвоката Пузіна Д.М. через систему "Електронний суд" надійшла заява про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника. Просить в позові відмовити на підставі викладених у відзиві обґрунтувань.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, суд приходить до наступного висновку.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).
Як визначено ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що 25.10.2025 між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та відповідачем ОСОБА_1 було укладено Договір кредитної лінії № 725132459.
Пунктом 2.1. Договору передбачено, що за цим Договором Кредитодавець зобов`язується надати Позичальникові Кредит у формі Кредитної лінії, на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом та Комісію за надання кредиту відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання коштів та банківських металів у кредит Товариства з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА»
Згідно п.п. 2.2 - 2.4 Договору, загальний розмір Кредиту за цим Договором становить 13500 грн. та додаткові суми грошових коштів, що можуть бути надані шляхом переказу додаткових Траншів Позичальнику в межах встановленого Кредитного ліміту - 16200,00 грн. Кредитодавець надає Позичальнику перший Транш за Договором у розмірі, що дорівнює Загальному розміру Кредиту 25.10.2025 (що є датою надання Кредиту). Другий та решта Траншів за Договором можуть бути надані Позичальнику протягом Дисконтного періоду кредитування на умовах передбачених цим Договором. Надання кожного додаткового Траншу за Договором збільшує Загальний розмір Кредиту на суму такого Траншу.
За умовами п. 4.1 Договору, з метою укладення цього Договору Позичальник, ознайомившись з Правилами, заповнив Заявку, вказавши всі дані, визначені в Заявці як обов`язкові. При подачі Заявки Позичальник вказав суму грошових коштів, яку він бажає отримати одразу після укладення Договору (перший Транш) та строк оплати обов`язково платежу по процентам за користування Кредитом. Протягом обраного строку застосуються спеціальні умови користування кредитом - Дисконтний період. Позичальник має право ініціювати отримання другого та наступних Траншів у межах максимально доступної Позичальнику суми Кредиту, що визначена Кредитодавцем в результаті проведення перевірки кредитоспроможності Позичальника. Сума Кредиту що неповернута Позичальником за цим Договором у будь-який момент протягом строку його дії не може перевищувати суми Кредитного ліміту, що вказаний у цьому Договорі.
Позичальник підтверджує, що вказав в Заявці повні, точні та достовірні особисті дані, які необхідні Кредитодавцю для прийняття рішення про надання чи ненадання Кредиту, а також бажаний спосіб отримання Кредиту. Позичальник зобов`язується оновлювати ці дані в Особистому кабінеті не пізніше ніж протягом 3-х календарних днів з дня виникнення змін в таких даних (п. 4.2 Договору).
Пунктом 4.5. Договору визначено, що за результатами заповнення Заявки Позичальник вказує реквізити Платіжної картки, яка випущена для управління відкритого на його ім`я рахунком, на який він бажає отримати Кредит.
Порядок укладення Договору визначено у п. 4.10 Договору.
Зокрема, згідно п. 4.10.5. Договору, Позичальник з використанням Комунікаційного ресурсу Кредитодавця в Особистому кабінеті перейшов до ознайомлення з Офертою, яка містить в собі Паспорт Кредиту та проект Договору. Також Оферта у вигляді електронного документа відправлена на електронну пошту Позичальника. Одночасно ІКС Кредитодавця згенеровано Одноразові ідентифікатори для підтвердження ознайомлення з Паспортом Кредиту та для акцептування умов Договору, які направлено Позичальнику в СМС-повідомлені та/або в повідомлені в Месенджер та/або в електронному листі на електронну пошту та/або в Особистому кабінеті.
Позичальник ознайомившись з усіма істотними умовами Оферти надав згоду (акцепт) на укладення Договору шляхом направлення повідомлення Кредитодавцю, яке підписано відповідно до абзацу 2 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», а саме: шляхом введення у спеціальному полі під Офертою, яка містить усі істотні умови Договору, Одноразового ідентифікатора, який відповідає вимогам п. 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», та натиснення іконки «відправити/підписати». Вказана іконка стає активною лише після отримання та введення Одноразового ідентифікатора для підписання Договору та Одноразового ідентифікатора для підписання Паспорту Кредиту. Після підпису Електронного повідомлення Позичальником, зазначене повідомлення надійшло в Інформаційно-комунікаційну систему Кредитодавця, відповідно з цього моменту Кредитодавець повідомлений про те, що Позичальник надав згоду (акцептував) на пропозицію (Оферту) Кредитодавця щодо укладання Договору. Моментом підписання цього Договору є використання його Сторонами електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Підписанням Договору зі сторони Кредитодавця є формування та надання на ознайомлення Позичальнику Оферти, а також генерація та направлення Позичальнику Одноразового ідентифікатора. Підписанням Договору зі сторони Позичальника є направлення Позичальником повідомлення, що містить Одноразовий ідентифікатор отриманий від Кредитодавця, через Особистий кабінет (п. 4.10.7. Договору).
Отже, після виконання всього переліченого в п. 4.10. Договору Кредитодавець ініціює надання Кредиту, способом вказаним Позичальником в цьому Договору (п. 4.11. Договору).
Таким чином, кредитний договір укладено відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» та вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. 
Згідно п. 5.1. Договору, кожен окремий Транш за цим Договором надається Позичальнику шляхом ініціювання кредитового переказу грошових коштів з рахунку Кредитодавця, на рахунок Позичальника, використовуючи реквізити Платіжної картки 4441-11XX-XXXX-2202, що відбувається не пізніше ніж протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту укладення Договору чи ініціювання отримання чергового Траншу за Договором.
За умовами п. 7.3 Договору, кінцева дата повернення кредиту - 24.11.2030.
Відповідно до п. 8.1. Договору, за користування Кредитом Позичальник зобов`язаний сплачувати Кредитодавцю проценти за користування Кредитом та Комісію за надання кредиту у розмірі та порядку, що встановлені цим Договором. Інших витрат Позичальника Договором не передбачено.
Згідно п. 8.3. Договору, базова процентна ставка складає 0,98 відсотків в день від суми залишку Кредиту, яка знаходиться у Позичальника за кожний день користування ним.
Як зазначено у п. 14.1. Договору, невід`ємною частиною цього Договору є Правила та Паспорт споживчого кредиту, що надано Позичальнику до укладення Договору. Уклавши цей Договір, Позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на Сайті Кредитодавця: www.moneyveo.ua.
Як вбачається з довідки ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" №725132459/02042026/Э від 02.04.2026, на виконання кредитного договору №725132459 від 25.10.2025, укладеним між Позичальником/Отримувачем - ОСОБА_1 та Кредитодавцем/Платником - ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога", Кредитодавцем було ініційовано платіжну операцію, шляхом подання надавачу фінансових послуг платіжної інструкції, а надавачем платіжних послуг з наступними реквізитами:
Надавач платіжних послуг Платника: Акціонерне товариство "ОТП БАНК", Код банку (МОФО): 322001, Код ха ЄДРПОУ: 21133352;
Надавач платіжних послуг Отримувача: АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК", код банку (МОФО): 322001, Код за ЄДРПОУ: 21133352;
Особа Платника: ТОВ "МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА", Код ЄДРПОУ: 38569246;
Особа отримувача: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ;
Рахунок платника: НОМЕР_2 ;
Транзитний рахунок для перерахування коштів Отримувачу: НОМЕР_3 ;
Рахунок/платіжна карта Отримувача: 4441-11ХХ-ХХХХ-2202, Термін дії: 07.203;
Сума платіжної операції: 13500,00 грн.;
Ідентифікатор платіжної операції: 46134-15436-83384;
Дата ініціювання платіжної інструкції: 25.10.2025 0:32:22;
Дата завершення платіжної операції (проведення платіжної операції надавачем платіжних послуг): 25.10.2025 0:32:25.
Тож, свої зобов`язання за Договором ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" виконало та 25.10.2025 перерахувало грошові кошти в сумі 13500,00 грн. на банківську карту № НОМЕР_4 отримувачем яких значиться ОСОБА_1 , про що свідчить наявна у матеріалах справи платіжне доручення №f4efad21-ebde-4f60-8d94-c53d1bb9f235.
Втім, як вбачається з розрахунку заборгованості Первісного кредитора, відповідачем умови Договору не виконувалися, у зв`язку з чим станом на 02.12.2025 утворилась заборгованість у розмірі 25974,50 грн., яка складається з наступного: заборгованості по основному боргу (тіла кредиту) - 13500 грн., заборгованості по процентам - 4914,50 грн., заборгованості по комісії - 810,00 грн., неустойки - 6750,00 грн.
02.12.2025 між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон Плюс" було укладено договір факторингу №МВ-ТП/72, в порядку та на умовах якого, Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги за переліком в Реєстрі прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором. 
Відповідно до п. 1.3. Договору факторингу визначено, що під правом вимоги розуміється всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.
Згідно витягу з реєстру прав вимоги №б/н від 29.04.2025 до Договору факторингу №МВ-ТП/72 від 02.12.2025, ТОВ "Таліон Плюс" отримало право вимоги до відповідача на загальну суму 25974,50 грн, яка складається з: заборгованості по основному боргу (тіла кредиту) - 13500 грн., заборгованості по процентам - 4914,50 грн., заборгованості по комісії - 810,00 грн., неустойки - 6750,00 грн.
Згідно довідки №725132459/ФК від 02.04.2026 ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" підтверджує, що 02.12.2025 було здійснено відступлення права вимоги за кредитним договором №725132459 від 25.10.2025, укладеного із ОСОБА_1 , ТОВ "ТАЛІОН ПЛЮС", згідно укладеного Договору факторингу МВ-ТП/72 від 02.12.2025 та сплачено ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" за відступлення прав вимоги, визначених в Реєстрі прав вимоги від 02.12.2025 до Договору суму в розмірі 3693471,32 грн., про що свідчить довідка ТОВ "ТАЛІОН ПЛЮС" №16 від 16.04.2026.
31.03.2026 між ТОВ "Таліон Плюс" та ТОВ "ФК "ЄАПБ" укладено Договір факторингу №31/0326-02.
Розділом 2 даного договору факторингу визначено, що ТОВ "Таліон Плюс" зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТОВ "ФК "ЄАПБ" зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ "Таліон Плюс" за плату на умовах, визначених цим договором.
Отже, ТОВ "Таліон Плюс" та ТОВ "ФК "ЄАПБ" на виконання договору факторингу підписали реєстр прав вимоги №1 від 31.03.2026 до Договору факторингу за яким від ТОВ "Таліон Плюс" до ТОВ "ФК "ЄАПБ" відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у розмірі зазначеному у Реєстрі прав вимоги на суму 41718,20 грн., яка складається з: 13500,00 грн - заборгованість по тілу кредиту, 20658,20 грн - заборгованість по відсоткам, 810,00 - заборгованості по комісії та 6750,00 грн. - неустойка.
Факт переходу прав вимоги за вказаним договором факторингу до позивача стверджується доданою до договору платіжною інструкцією №73 від 06.04.2026 про сплату ТОВ "Таліон Плюс" суми продажу за цим договором факторингу у розмірі 5068922,11 грн.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).
Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Порядок укладення договорів в електронній формі регламентується Законом України "Про споживче кредитування" та Законом України "Про електронну комерцію".
Цивільний кодекс України у статтях 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Уклавши даний договір на умовах, викладених у ньому, відповідач тим самим засвідчила свою згоду та взяла на себе зобов`язання виконувати умови, які були в ньому закріплені.
Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію").
Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію", пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.
Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію", електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.
За змістом статей 526, 615 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору.
За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (абз. 1 ч. 1 ст. 1046 ЦК України).
Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (абз. 1 ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).
Згідно із ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
За приписами п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).
Відповідно до вимог ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризики настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Частиною 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Відповідно до ст. 1082 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.
Згідно правової позиції, викладеної Верховним Судом України у постанові від 23.09.2015 у справі №6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі. не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредиторові, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).
Відповідно до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
Відповідно до частин 1-3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
Надаючи правову оцінку кредитному договору судом встановлено, що такий договір містить електронний підпис відповідача одноразовим ідентифікатором Р178, що прирівнюється до власноручного підпису позичальника, що повністю відповідає вимогам ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію" та засвідчує волю відповідача на укладання договору на погоджених умовах.
Так, як вбачається з наданого позивачем Кредитного договору, такий містять персональні дані відповідача, зокрема: прізвище, ім`я та по батькові - ОСОБА_1 ; РНОКПП - НОМЕР_1 ; паспортні дані: паспорт НОМЕР_5 , орган, що видав - 5610, 25.08.2021, номер телефону: НОМЕР_6 ; електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_1 
У пункті 5.1 Договору зазначено реквізити платіжної картки № 4441-11XX-XXXX-2202.
Довідкою №725132459/02042026/Э від 02.04.2026, виданою ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та платіжним дорученням №f4efad21-ebde-4f60-8d94-c53d1bb9f235 від 25.10.2025 підтверджуються транзакція 25.10.2025 на суму 13500,00 грн. на номер платіжної картки № 4441-11XX-XXXX-2202.
Суд відхиляє доводи відзиву щодо недоведеності факту укладення кредитного договору, його підписання одноразовим ідентифікатором та перерахування кредитних коштів на банківську картку відповідача, оскільки надана позивачем сукупність доказів є взаємоузгодженою та достатньою для їх підтвердження, а наведені у відзиві заперечення, за відсутності належних і допустимих доказів протилежного, не дають підстав для висновку про недоведеність зазначених обставин.
Суд враховує, що відповідач не вказує на недостовірність зазначеної в договорі інформації, тобто не заперечує добровільність надання та правомірність використання персональних даних.
Крім того, відповідач не заперечує належності йому номеру телефону, на який, згідно з матеріалами справи, надсилався одноразовий ідентифікатор для підписання договору, та не був позбавлений можливості надати докази від оператора мобільного зв`язку щодо вхідних і вихідних повідомлень за відповідний період, на підтвердження своїх заперечень. Водночас, таких доказів суду надано не було.
Доводи відзиву про те, що у справі відсутні первинні документи, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", а надані позивачем суду в якості доказів копії документів не є належним та допустимим доказом на підтвердження факту виникнення між сторонами правовідносин з кредитування та отримання відповідачем кредитних коштів, суд оцінює критично, оскільки Товариство не є банківською установою, та, відповідно, позбавлене можливості відкривати будь-які рахунки для клієнтів, і, як наслідок, формувати платіжні доручення та виписки за такими рахунками не може.
Крім того, відповідач, який має безпосередній доступ до власних банківських рахунків, не спростовував приналежність банківської картки та надходження на неї переказів.
Щодо заперечення представника відповідача з приводу суми відсотків, нарахованих після відступлення прав вимоги за невиконання відповідачем зобов`язань за Кредитним договором, то варто зазначити наступне.
Так, на момент укладення договорів факторингу МВ-ТП/72 від 02.12.2025 та №31/0326-02 від 31.03.2026 строк Кредитного договору №725132459 від 25.10.2025 року не закінчився.
Тож, враховуючи вказану обставину, позивачем після відступлення права грошової вимоги до боржника - відповідача ОСОБА_1 , було здійснено нарахування відсотків за користування боржником кредитними коштами за процентною ставкою відповідно до умов Договору.
Варто зважати, що підписуючи кредитний договір, відповідач погодився на укладення договору саме такого змісту, у даному випадку сторонами правовідносин погоджено у належній формі строк кредитування, а нарахування здійснено відповідно до погодженого строку кредитування.
Окрім того, у даному випадку нараховані відсотки не носять штрафного характеру - не є неустойкою (пенею), а є процентами за користування кредитом, що нараховані в межах строку кредиту, тобто процентами за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором.
Також судом враховується, що відповідач не заявляв зустрічних вимог про визнання кредитного договору недійсним в частині визначення розміру відсотків за користування кредитними коштами у зв`язку з його невідповідністю вимогам Закону України "Про захист прав споживачів".
Одночасно, при вирішенні спору, суд приймає до уваги, що відповідачем не спростовано розмір заборгованості за кредитним договором, наявність якої підтверджується розрахунком заборгованості та не подано контрозрахунок, який би піддавав сумніву розмір такої заборгованості.
Суд критично відноситься до зазначення у відзиві твердження сторони відповідача про те, що основний котррозрахунок становить 0,00 грн., оскільки позивач не довів належними оригіналами укладення договору, фактичне надання кредиту та перехід права вимоги, оскільки такі твердження спростовані судом.
Відтак, заявлена сума заборгованості із нарахованими відсотками у заявленому розмірі, приймається судом як достовірна.
Інші доводи відзиву також не дають правових підстав для спростовання висновків суду.
Суд також звертає увагу на те, що ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
Аналогічна правова позиція закріплена у постанові Верховного суду України від 30.05.2018 по справі №191/5077/16-ц (провадження 61-17422св18).
З урахуванням принципів добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) мають тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (постанова Верховного Суду від 10.03.2021 у справі №607/11746/17).
Також суд враховує, що фактично отримані та використані позичальником грошові кошти у добровільному порядку кредитору не повернуті, що свідчить про порушення прав позивача, а тому суд приходить до висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав у судовому порядку шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, сплати комісії за їх надання та сплати відсотків за їх користування, право вимоги яких перейшло від первісного кредитора до позивача на підставі вищевказаних договорів факторингу.
Таким чином, суд погоджується із визначеним позивачем розміром заборгованості за наданим кредитом у сумі 41718,20 грн., зі складовими, зазначеними вище.
Проте, що стосується складової заявленої позивачем заборгованості - неустойки, суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 18 Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року на території України з 24.02.2022 строком на 90 днів введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на теперішній час.
Так, кредитний договір №725132459 від 25.10.2025 укладено під час дії воєнного стану, отже на правовідносини, які склались між сторонами поширюється дія п. 18 Перехідних положень ЦК України.
Верховний Суд у своїй постанові від 31.01.2024 №183/7850/22(61-14740св23) вказав тлумачення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, зазначивши, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2 ст. 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що 6750,00,00 грн. неустойки підлягають списанню позикодавцем/позивачем у справі в силу вимог п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, а тому відсутні підстави для її стягнення з відповідача.
Тож, з відповідача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у розмірі 34968,20 грн. (41718,20 грн. - 6750,00 грн.).
Європейським судом з прав людини зазначено, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При поданні позовної заяви до суду, позивачем сплачено судовий збір в сумі 2662,40 грн., про що свідчить платіжна інструкція №158117 від 22.05.2026.
З огляду на часткове задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості, а саме у розмірі 34968,20 грн. (41718,20 грн. - загальна сума заборгованості - 6750,00 грн. - пеня), що становить 83,82 % (34968,20 / 41718,20 х 100) від заявлених позовних вимог, з відповідача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 2231,62 грн. (2662,40 / 100 х 83,82).
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 6, 11, 15, 203, 204, 207, 509, 512-514, 516, 525, 526, 530, 536, 599, 611, 612, 625-628, 638, 639, 641, 644, 1048, 1049, 1050, 1054, 1055, 1077, 1078, 1082 ЦК України, ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 23, 76-78, 81, 141, 265, 280-282, 352, 354, 355 ЦПК України суд-

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором - задоволити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальність "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" (реквізити: IBAN № НОМЕР_7 в АТ "ТАСкомбанк") суму заборгованості за Кредитним договором №725132459 в розмірі 34968,20 грн. (тридцять чотири тисячі дев`ятсот шістдесят вісім гривень двадцять копійок).
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальність "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" понесені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 2231,62 грн. (дві тисячі двісті тридцять одна гривня шістдесят дві копійки).
Апеляційна скарга на рішення може бути подана через Дубровицький районний суд Рівненської області до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне рішення суду складено 11 вересня 2026 року.

Відомості про учасників справи, згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів", код ЄДРПОУ: 35625014, місцезнаходження: 07400, м. Бровари, вул. Лісова, буд. 2, Броварський район Київська область.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя: підпис.

Згідно з оригіналом.

Суддя Дубровицького
районного суду:       Тарасюк А.М.