ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/12881/25  Номер провадження 22-ц/814/2644/26 | Головуючий у 1-й інстанції Савченко Л. І.  Доповідач ап. інст. Дорош А. І.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2026 року | м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого - судді - доповідача Дорош А. І.
Суддів: Дряниці Ю. В., Чумак О. В.
при секретарі: Коротун І. В. 

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 

на рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 03 березня 2026 року, ухвалене суддею Савченко Л. І., повний текст рішення складено - 03 березня 2026 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних позовних вимог: ОСОБА_3 , про стягнення аліментів з повнолітнього сина на утримання непрацездатної матері, - 

В С Т А Н О В И В:

29.08.2025 ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів з повнолітнього сина на утримання непрацездатної матері, в якому просила суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання непрацездатної матері у розмірі частки від усіх видів його заробітку (доходу), починаючи з дня пред`явлення позову, та довічно. 

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою похилого віку та є непрацездатною у зв`язку із досягненням нею пенсійного віку та втратою годувальника. 07.04.2025 позивач втратила чоловіка, з яким прожила у шлюбі 62 роки, який постійно хворів тяжким захворюванням. Від шлюбу з ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , вона має двох синів ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , які проживають окремо. Зазначає, що обов`язок ОСОБА_2 як повнолітньої дитини надавати матеріальну допомогу матері, не пов`язується з його працездатністю та можливістю надавати таку допомогу. Вказує, що у ОСОБА_2 відсутні аліментні зобов`язання перед іншими особами, оскільки відповідач має одну повнолітню дитину - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Звертає увагу на постанову Верховного Суду від 05.09.2019 у справі №212/1055/218-ц, в якій вказано, що отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімуму, не свідчить автоматично, що вони не потребують матеріальної допомоги. Посилається на те, що крім пенсії, інших доходів вона не має. Інший син ОСОБА_3 здійснює постійний належний догляд за нею, зареєстрований разом з нею за однією адресою, доходи в якого відсутні, що зумовлює неможливість отримання від нього матеріальної допомоги. У зв`язку із непрацездатністю, вона позбавлена права отримувати постійний дохід та повною мірою забезпечувати оплату своєї життєдіяльності, харчування, комунальних послуг, лікування та придбання ліків. Відповідач ОСОБА_2 працює в Полтавському державному аграрному університеті, отримує доходи від підприємницької діяльності, має у власності нерухоме майно у вигляду житлового будинку та нежитлового приміщення, використовує два транспортні засоби, однак не здійснює утримання матері та не здійснює піклування про неї, не надає матеріальної допомоги, умисно не оплачує комунальні послуги за квартиру, в якій зареєстрований разом із матір`ю. Уся її пенсія витрачається на придбання ліків та здійснення лікування, комунальних послуг та харчування. Вона батьківських прав не позбавлялася, виконувала у повному обсязі свої материнські обов`язки по утриманню відповідача - рідного сина до досягнення ним повноліття. Таким чином, з метою захисту своїх прав звернулася до суду з позовом.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Полтави від 03 березня 2026 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , про стягнення аліментів - відмовлено.
Судовий збір віднесено на рахунок держави.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач не довела, що розмір витрат на комунальні послуги перевищує її доходи. При цьому, суд першої інстанції зазначив, що вона не має обов`язку здійснювати оплату комунальних послуг за інших членів сім`ї, які в квартирі зареєстровані, а може пред`явити їм платіжки для оплати. Щодо потреби у лікуванні ОСОБА_1 , суд першої інстанції зазначий, що матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження вартості необхідного лікування чи придбання медичних препаратів, а також що розмір отриманої нею пенсії не покриває таких потреб. Суд першої інстанції також зазначив, що матеріальне становища відповідача не впливає на те, що позивач не повинна доводити наявності у неї потреби у матеріальній допомозі. Також суд першої інстанції зауважив, що позивач має ще одного сина ОСОБА_3 , до якого з позовом про стягнення аліментів не зверталася, посилаючись на відсутність у нього доходів. Разом з тим, у позові посилається, що обов`язок повнолітніх дітей утримувати непрацездатних батьків встановлений Законом. Доказів того, що ОСОБА_3 здійснює за ОСОБА_1 постійний догляд, матеріали справи не містять. Отже, позивач не довела, що її витрати перевищують її доходи та що вона потребує матеріальної допомоги на утримання від її сина ОСОБА_2 , а тому підстави для задоволення позову відсутні.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам, які беззаперечно підтверджують, що позивач, незважаючи на отримання пенсії, потребує матеріальної допомоги. Позивач - громадянка похилого віку, ветеран праці та непрацездатна особа у зв`язку з досягненням нею пенсійного віку та втратою годувальника, ОСОБА_1 має тяжкі хронічні захворювання (гіпертонія, цукровий діабет 2 ступеня, ішемічна хвороба серця, глаукома, катаракта, онкологічне захворювання). Вона змушена постійно приймати дороговартісні ліки, вартість яких становить значну частину її пенсії. ОСОБА_1 самостійно, за відсутності допомоги відповідача, сплачує комунальні послуги за квартирою за адресою: АДРЕСА_1 . Наданими до суду платіжними інструкціями підтверджено, що розмір таких витрат в осінньо-зимовий період сягав понад 4 000-5 000 грн на місяць, що майже дорівнює розміру її пенсії. Суд першої інстанції не надав оцінки цим доказам та не врахував, що витрати на комунальні послуги є невід`ємною складовою забезпечення життєдіяльності. Згідно з довідкою Головного управління ДПС у Полтавській області, ОСОБА_1 не має жодних інших доходів, окрім пенсії. Доводи суду першої інстанції про можливість отримання доходу від нерухомого майна є припущеннями, оскільки не підтверджені жодними доказами. Квартира по АДРЕСА_2 використовується для проживання у період дії в Україні військового стану третьої особи - молодшого сина позивача ОСОБА_3 та членів його сім`ї, який не має доходів, а нежитлове приміщення не приносить доходу та не може бути швидко реалізоване для забезпечення поточних потреб, оскільки фактично захоплене та утримується відповідачем - повнолітнім сином ОСОБА_2 . Висновки суду щодо можливості отримання доходу від майна є припущеннями, що прямо заборонено ст. 89 ЦПК України. Суд першої інстанції в оскарженому рішенні фактично ототожнив перевищення пенсії над прожитковим мінімумом із відсутністю потреби у матеріальній допомозі.Суд першої інстанції в оскарженому рішенні визнав непрацездатність позивача, але безпідставно дійшов висовку про відсутність потреби у допомозі, виходячи виключно з арифметичного співвідношення пенсії та прожиткового мінімуму.Суд першої інстанції вказав, що матеріальне становища відповідача не впливає на те, що позивач не повинна доводити наявності у неї потреби у матеріальній допомозі, що є порушенням вимог ст. 205 СК України, яка зобов`язує суд визначати розмір аліментів з урахуванням матеріального стану сторін. Відповідач має значні доходи (професор, директор підприємств з отриманням особистого доходу більше 14 млн грн на рік, ФОП), нерухомість та транспорт. Натомість, суд першої інстанції проігнорував ці обставини, чим порушив принцип пропорційності та справедливості. Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позивач не довела, що витрати на комунальні послуги та лікування перевищують її доходи. Однак матеріали справи містять достатньо доказів на підтвердження зворотного: - пенсія позивача з травня 2025 становить 7 035,19 грн. Витрати на комунальні послуги за грудень 2024 - січень 2025 складали понад 4 000-5 000 грн щомісяця. Витрати на лікування (придбання ліків) документально підтверджені медичними документами, що вказують на необхідність постійного прийому ліків. Відсутність чеків на кожне придбання не може бути підставою для висновку про відсутність таких витрат, враховуючи вік та стан здоров`я позивача, а також ту обставину, що вона є особою похилого віку і не зобов`язана збирати кожен чек для майбутнього судового процесу. Таким чином, суд першої інстанції, проаналізувавши лише розмір пенсії, не взяв до уваги сукупність усіх витрат позивача, які об`єктивно є вищими за її доходи. Наявність іншого повнолітнього сина ОСОБА_3 не звільняє відповідача від обов`язку утримання матері, може враховуватися лише при визначенні розміру аліментів. Оскаржене рішення суду першої інстанції фактично позбавляє позивача 85-річну непрацездатну особу права на підтримку від повнолітнього сина, який має стабільні доходи та майно.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Грибовод В.В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанцї - без змін. 

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Полтавського апеляційного суду від 02.04.2026 справу передано до провадження колегії суддів у складі: головуючого судді ОСОБА_7, суддів Дряниці Ю.В., Чумак О.В. (т.2 а.с. 14).

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 03.04.2026 витребувано із Шевченківського районного суду м. Полтави цивільну справу №554/12881/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних позовних вимог: ОСОБА_3 про стягнення аліментів, для вирішення питання відкриття апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 03.03.2026 (т.2 а.с. 15-16).

09.04.2026 до Полтавського апеляційного суду надійшли матеріали цивільної справи №554/12881/25 (т.2 а.с. 1).

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Полтавського апеляційного суду від 12.05.2026 проведено заміну головуючого судді ОСОБА_7 на головуючого суддю Дорош А.І. у зв`язку із тим, що суддя ОСОБА_7 звільнена з посади судді Полтавського апеляційного суду (т.2 а.с. 18-19).

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 25.05.2026 відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 03.03.2026 (т.2 а.с. 21).

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 29.05.2026 закінчені підготовчі дії у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 03.03.2026. Продовжено термін розгляду справи судом апеляційної інстанції. Справу призначено до розгляду на 02.09.2026, без повідомлення (виклику) учасників справи (т.2 а.с. 23).

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є сином ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується даними, зазначеними у договорі дарування від 06.08.2024, посвідченому приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Якименко О.В., за №3539 (т.1 а.с.38-39), та не заперечується відповідачем.

Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Таким чином, вказана обставина не підлягає доказуванню.

Як убачається з пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 від 24.03.2003, позивач ОСОБА_1 є пенсіонером по віку (т.1 а.с. 29).

Відповідно до довідки про доходи ОСОБА_1 від 10.12.2025, розмір щомісячної пенсії ОСОБА_1 з травня 2025 складає 7 035,19 грн (т.1 а.с. 224).

З відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків вбачається, що інших доходів за 2025 ОСОБА_8 не мала (т.1 а.с. 223).

Відповідач ОСОБА_2 працює професором кафедри Будівництва та професійної освіти Полтавського державного аграрного уніерситету, а також директором ПП «ТМС Агро» та ПП «Агро-Тех-Баланс» та має доходи (т.1 а.с. 102-107).

Із свідоцтва про одруження, серія НОМЕР_2 від 04.11.1962, та свідоцтва про смерть, серія НОМЕР_3 від 08.04.2024, вбачається, що чоловік ОСОБА_1 - ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 (т.1 а.с. 30-31).

Також позивач ОСОБА_1 має сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що визнається учасниками справи.

Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків вбачається, що інших доходів за 2025 ОСОБА_3 доходів не мав (т.1 а.с. 42).

Позивач ОСОБА_1 проживає за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджено матеріалами справи.

З витягу з Департаменту з питань реєстрації від 24.04.2025 слідує, що за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_1 , 1941 р.н., ОСОБА_2 , 1964 р.н., та ОСОБА_3 , 1974 р.н. (т.1 а.с. 37).

За вказаною адресою ОСОБА_1 сплачує комунальні послуги, що підтверджується платіжними інструкціями (т.1 а.с. 45-87).

З виписки з медичної карти від 15.08.2025 вбачається, що ОСОБА_1 має ряд захворювань, потребує лікування (т.1 а.с. 43-44).

Судом першої інстанції також встановлено, що ОСОБА_1 має у власності квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 46,4 кв.м (т.1 а.с. 126), частку нежитлового приміщення АДРЕСА_4 (цех по виробництву меблів, загальною площею 1596,6 кв.м) (т.1 а.с. 127-129), та квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 219).

У зв`язку з викладеним, суд першої інстанції зазначає, що розмір пенсії ОСОБА_1 станом на 01.01.2026 становить 7 035,19 грн, тоді як прожитковий мінімум для непрацездатних осіб у 2026, згідно ЗУ «Про державний бюджет на 2026» становить 2 595 грн. Таким чином, розмір її доходів майже втричі перевищує прожитковий мінімум.

Також суд першої інстанції зауважив, що ОСОБА_1 має у власності дві квартири по АДРЕСА_5 та по АДРЕСА_2 , а також нежитлове приміщення по АДРЕСА_4 . Одну з квартир по АДРЕСА_2 та зазначене нежитлове приміщення, яке є складом, позивач може здавати в оренду та отримувати дохід. При цьому, доказів того, що у вказаній квартирі проживає її молодший син ОСОБА_3 із сім`єю, як зазначено у позові, суду не надано. До того ж, у судовому засіданні ОСОБА_3 вказав, що постійно проживає разом із матір`ю по АДРЕСА_5 . Таким чином, доводи в цій частині позовних вимог не узгоджуються із поясненнями третьої особи.

Норми права, які застосував суд першої інстанції при вирішенні спору.

Стаття 51 Конституції України встановлює, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Відповідно до ч. 1 ст. 172 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу.

Відповідно до ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого цим Законом віку, що дає право на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, та дострокової пенсії, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (стаття 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (стаття 204 СК України).

Отже, виходячи із викладеного вбачається, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу.

Такий правовий висновок зроблений Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі №212/1055/18, постанова від 05.09.2019.

Непрацездатними вважається той з батьків, хто, зокрема, досяг загального пенсійного віку.

При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин.

Отже, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що таке право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Майновий стан дітей впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька.

Верховний Суд у постанові від 10.10.2018 у справі №301/160/17 (провадження №61-28415св18) виходив з того, що необхідність стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків має визначатися залежно від їх матеріального становища. При цьому до уваги має братися отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам по собі факт непрацездатності батьків не породжує виникнення у дітей обов`язку їх утримання, та не свідчить про наявність потреби у наданні матеріальної допомоги.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц зробила висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
Апеляційний суд у складі колегії суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даного позову єстягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання непрацездатної матері у розмірі частки від усіх видів його заробітку (доходу), починаючи з дня пред`явлення позову, та довічно.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та прийшов до помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів непрацездатних членів сім`ї (ч. 8 ст. 7 СК України).

Повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги (ч. 1 ст. 202 СК України).

Згідно із ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», непрацездатні громадяни особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Дочка, син крім сплати аліментів зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю (ч. 1 ст. 203 СК України).

Дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків. Дочка, син звільняються судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько не сплачували аліменти на утримання дитини, що призвело до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, і така заборгованість є непогашеною на момент прийняття судом рішення про визначення розміру аліментів на батьків. Несплата аліментів на утримання дитини, що призвела до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, підтверджується довідкою, виданою органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем у порядку, встановленому законом (ч. 1, 2 ст. 204 СК України).

Суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків (ч. 1, 2 ст. 205 СК України).

У виняткових випадках, якщо мати, батько є тяжко хворими, особами з інвалідністю, а дитина (стаття 6 цього Кодексу) має достатній дохід (заробіток), суд може постановити рішення про стягнення з неї одноразово або протягом певного строку коштів на покриття витрат, пов`язаних з лікуванням та доглядом за ними (206 СК України).

Згідно з п. 21 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення від виконання своїх обов`язків щодо батьків (ст. 204 СК).

При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України. Моментом виникнення обов`язку утримувати своїх батьків є наявність усіх перерахованих умов.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо.

При встановленні того, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

Так, згідно з постановою об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05.09.2019 у справі №212/1055/18-ц, тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу.

У постанові від 18.03.2026 у справі №569/5826/23, провадження №61-14758св25Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, зазначив, що суд апеляційної інстанції, надавши належну правову оцінку доказам, які містяться в матеріалах справи, дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується Верховний Суд, про наявність правових підстав, передбачених частиною першою статті 202 СК України, для стягнення з відповідача аліментів на утримання непрацездатного батька. Визначаючи розмір аліментів на утримання позивача, апеляційний суд, урахувавши його матеріальне та сімейне становище, вид і розмір його доходу, непрацездатність та його потребу у матеріальній допомозі щодо забезпечення достатнього життєвого рівня та необхідних умов для існування, отримання необхідної медичної допомогита інших втрат, які не покриваються отримуваною ним пенсії, дійшов правильного висновку про визначення аліментів у розмірі1/8 частини з усіх видів заробітку (доходу) сина.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

По справі в становлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є сином ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією договору дарування від 06.08.2024, який посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Якименко О.В., за №3539 (т.1 а.с. 38-39).

ОСОБА_1 має ще одного сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Позивач ОСОБА_1 є пенсіонером по віку, що підтверджується копією пенсійного посвідчення, серія НОМЕР_1 від 24.03.2003 (т.1 а.с.29).

З витягу з Департаменту з питань реєстрації від 24.04.2025 вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_1 , 1941 р.н., ОСОБА_2 , 1964 р.н., та ОСОБА_3 , 1974 р.н. (т.1 а.с. 37).

За вказаною адресою ОСОБА_1 сплачує комунальні послуги, що підтверджується платіжними інструкціями (т.1 а.с. 45-87).

З виписки з медичної карти від 15.08.2025 вбачається, що ОСОБА_1 має ряд захворювань, потребує лікування (а.с. 43-44).

ОСОБА_1 отримує пенсію по втраті годувальника у розмірі 7 035,19 грн, розмір якої хоча і є більшим від прожиткового мінімуму, однак, враховуючи її хронічні захворювання, не забезпечує її потреб пов`язаних зі станом її здоров`я.

ОСОБА_2 працює професором кафедри Будівництва та професійної освіти Полтавського державного аграрного уніерситету, а також директором ПП «ТМС Агро» та ПП «Агро-Тех-Баланс» та має доходи (т.1 а.с. 102-107).

Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків вбачається, що інших доходів за 2025 ОСОБА_3 доходів не мав (т.1 а.с. 42).

ОСОБА_1 батьківських прав відносно синів не позбавлялася.

Обставин, які б слугували підставами для звільнення ОСОБА_2 від обов`язку утримувати матір, апеляційним судом не встановлено.

За таких обставин, відповідач зобов`язаний утримувати свою матір у відповідності до положень ч. 1 ст. 202 СК України.

На вказане суд першої інстанції не звернув належної уваги, не врахував, що ОСОБА_1 є непрацездатною; доходів, окрім пенсії, немає; потребує систематичного лікування, а тому має потребу і необхідність у матеріальній допомозі, яку відповідач ОСОБА_2 , як син, не надає, хоча зобов`язаний утримувати свою матір.

У зв`язку з цим, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання непрацездатної матері, є помилковим.

Визначаючи розмір аліментів на утримання ОСОБА_1 , апеляційний суд, враховує її матеріальне та сімейне становище, вид і розмір її доходу, непрацездатність та її потребу у матеріальній допомозі щодо забезпечення достатнього життєвого рівня та необхідних умов для існування, отримання необхідної медичної допомоги та інших витрат, які не покриваються розміром отримуваної нею пенсії, рівність усіх дітей утримувати своїх непрацездатних батьків, прийшов до висновку про визначення аліментів у розмірі 1/8 частини з усіх видів заробітку (доходу) сина ОСОБА_2 .

Будь-яких доказів на підтвердження того, що відповідач не може надавати матеріальну допомогу матері, матеріали справи не містять. 

Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального права, що у відповідності до ч. 4 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення по суті позовних вимог про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 

Згідно ст. 382 ч.1 п. 4 п.п. «в» ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції. 

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Відповідача ОСОБА_4 звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи про стягнення аліментів в усіх судових інстанціях.

У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог, з відповідача ОСОБА_2 на користь держави підлягає стягненню пропорційно задоволеним позовним вимогам (50%) судовий збір у розмірі 1514,00 грн.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. 

Згідно п. 4 ч.1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права. 

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч. 1, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п. 4, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 03 березня 2026 року - скасувати і ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних позовних вимог: ОСОБА_3 , про стягнення аліментів з повнолітнього сина на утримання непрацездатної матері - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання непрацездатної матері у розмірі 1/8 частини від усіх видів його заробітку (доходу), починаючи з дня пред`явлення позову 29.08.2025, та довічно.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1514,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, то касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 вересня 2026 року.

СУДДІ: А. І. Дорош Ю. В. Дряниця О. В. Чумак